ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

18 червня 2026 року	Справа №160/7780/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області вих. №Б-21/6/1201-26/1201.4.3/808-26 від 20.01.2026 р. у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-XII у зв?язку з досягненням шістнадцятирічного віку;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-XII в зв?язку з досягненням нею шістнадцятирічного віку, без надання згоди на обробку персональних даних.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відмова відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки є протиправною, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства України та фактично звужує обсяг гарантованих Конституцією України прав і свобод позивача. Зокрема, законодавством України не встановлено прямої імперативної заборони на оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, натомість чинні нормативно-правові акти передбачають існування альтернативних форм паспортного документа. Водночас, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, вийшов за межі наданої йому компетенції, фактично встановивши обов`язковість оформлення паспорта виключно у формі ID-картки, що не відповідає принципу законності, закріпленому у статті 19 Конституції України. Крім того, спірна відмова порушує принцип правової визначеності та передбачуваності правозастосування, оскільки позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на отримання паспорта у формі, передбаченій чинними нормативними актами, без надання достатнього та вичерпного правового обґрунтування відмови. Відповідачем не наведено жодної передбаченої законом підстави для відмови у видачі документа, визначеної статтею 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», що свідчить про свавільний характер прийнятого рішення. Також зазначена відмова є втручанням у реалізацію права позивача на повагу до приватного життя та свободу світогляду, гарантованих статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки позбавляє можливості реалізації переконань щодо форми документу, що посвідчує особу, без доведення необхідності такого обмеження у демократичному суспільстві. Таким чином, дії відповідача є непропорційними заявленій меті, не відповідають вимогам необхідності та допустимості втручання у права особи та підлягають визнанню протиправними з подальшим зобов`язанням відповідача вчинити дії щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 31.03.2026 року передана судді Пруднику С.В.
06.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 06.04.2026 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
17.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду. Витребувано у Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області: засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копії усіх документів, які слугували підставою для прийняття відмови вих. №Б-21/6/1201-26/1201.4.3/808-26 від 20.01.2026 року у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-XII у зв`язку з досягненням шістнадцятирічного віку. Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 12.05.2026 року. Судом попереджено Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
04.05.2026 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В мотивування своєї правової позиції відповідач зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки оскаржувані дії ГУ ДМС у Дніпропетровській області вчинені виключно в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України, а відсутність правових підстав для оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки зумовлена імперативними вимогами Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та підзаконних нормативно-правових актів, якими визначено виключний порядок оформлення паспортних документів із застосуванням засобів ЄДДР. Крім того, відповідач зазначив, що позивач та її законний представник вже реалізовували право на оформлення паспортних документів із внесенням персональних даних до Єдиного державного демографічного реєстру, внаслідок чого було сформовано унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР), що виключає можливість повторного ініціювання процедури оформлення паспорта у формі книжечки з підстав, пов`язаних із відмовою від обробки персональних даних. Також наголошено, що звернення позивача фактично не може бути задоволене в обраний спосіб, оскільки діюче законодавство не передбачає альтернативного порядку оформлення паспорта громадянина України у вигляді книжечки поза межами ЄДДР, а листи відповідача не є рішеннями про відмову у наданні адміністративної послуги, а мають виключно роз`яснювальний характер.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради Дніпропетровської області від 16.12.2009 року №349 над малолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_1 , яка на час виникнення спірних правовідносин діяла як законний представник неповнолітньої особи.
У зв`язку із досягненням ОСОБА_2 шістнадцятирічного віку ОСОБА_1 звернулася до Відділу №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявами від 10.01.2026 року, зареєстрованими 13.01.2026 року, в яких просила оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII, без надання згоди на обробку персональних даних та без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру.
За результатами розгляду зазначених звернень Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області листом від 20.01.2026 року № Б-21/6/1201-26/1201.4.3/808-26 та Відділом №14 у місті Кам`янському листом від 24.01.2026 року надано відповіді, в яких заявнику роз`яснено порядок оформлення паспорта громадянина України та повідомлено про відсутність правових підстав для оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки.
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 раніше була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 10.04.2018 року органом видачі 1221, при оформленні якого до Єдиного державного демографічного реєстру було внесено її персональні дані та сформовано унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР) 20090726-01966. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.
Не погодившись із позицією відповідача та вважаючи, що наявність раніше внесених до Єдиного державного демографічного реєстру відомостей не позбавляє її права на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом за захистом, на її думку, порушених прав та законних інтересів неповнолітньої особи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про громадянство України» №2235- ІІІ від 18 січня 2001 року, документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.
Набуття громадянства України внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю зазначено у статті 12 Закону України «Про громадянство України».
Так вищезазначеною статтею передбачено, дитина, яка є іноземцем або особою без громадянства, над якою встановлено опіку чи піклування і опікуном або піклувальником призначено громадянина України або осіб, одна з яких є громадянином України, а друга - особою без громадянства, стає громадянином України з моменту прийняття рішення про встановлення опіки чи піклування або з моменту набрання законної сили рішенням суду про встановлення опіки чи піклування. Така дитина реєструється громадянином України за клопотанням опікуна або піклувальника, який є громадянином України. Дитина, яка є особою без громадянства або іноземцем, над якою встановлено опіку чи піклування і опікуном або піклувальником призначено осіб, одна з яких є громадянином України, а друга - іноземцем, стає громадянином України з моменту прийняття рішення про встановлення опіки або піклування чи з моменту набрання законної сили рішенням суду про встановлення опіки або піклування, якщо така дитина у зв`язку із встановленням опіки або піклування не набуває громадянство опікуна чи піклувальника, який є іноземцем. Така дитина реєструється громадянином України за клопотанням опікуна або піклувальника, який є громадянином України. 
З 06.12.2012 року набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі – Закон №5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи. 
Відповідно до положень частини 1 статті 4 Закону №5492-VI, Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.
Згідно до частини 1 статті 10 Закону №5492-VI, внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". 
У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. 
Відповідно до частини 3 статті 10 Закону №5492-VI, для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку. 
Згідно до частини 1 статті 13 Закону №5492-VI, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус. До документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, належить паспорт громадянина України.
Частиною 1, 2 статті 14 Закону №5492-VI, передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. 
Зокрема, частиною 4 статті 21 Закону №5492-VI, передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. 
Безконтактний електронний носій – це імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб кваліфікованого електронного підпису у випадках, передбачених законом (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону №5492-VI). 
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №5492-VI, бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 р. №302, а саме пунктом 1 вищевказаної постанови, затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, що додається.
Так відповідно до пункту 2 вищезазначеної постанови №302, запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру: 
- з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII; 
- з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.
Також, пунктом 3 постанови №302 установлено, що:
- прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; 
- паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.
Положеннями пунктів 1-4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, передбачено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт. Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років. 
Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта, особі, яка досягла 14-річного віку здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто. 
Перелік документів, які заявник подає для оформлення паспорта визначений в пункті 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
Так, у зв`язку з досягненням 16-річного віку ОСОБА_2 разом із законним представником ОСОБА_1 звернулися із заявою від 13.01.2026 складеною у довільній формі (вхідний реєстраційний №Б-21/6/1201-26) до ГУ ДМС у Дніпропетровській області та з аналогічною заявою від 13.01.2026 вхідний реєстраційний №Ч-1/6/1222-26 до Відділу №14 у м. Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області в яких просили оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України, без застосування засобів Єдиного демографічного реєстру, без надання згоди на обробку персональних даних та без присвоєння унікального номеру запису в реєстрі, виключно у вигляді паспортної книжечки на підставі Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ.
Відповідно до вимог закону про звернення громадян, Відділом №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за вих. №1222-302/1222-26 від 24.01.2026 та ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. Б-21/6/1201-26/1201.4.3/808-26 від 20.01.2026 надано листи-відповіді щодо порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до норм чинного законодавства. 
Зокрема, означеними листами було роз`яснено законодавчі норми стосовно порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України. 
Також зазначено, що ОСОБА_2 за допомогою засобів Реєстру оформлено паспорт для виїзду за кордон, що містить безконтактний електронний носій, зазначено, що у Відділу №14 у місті Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області відсутні законні підстави для оформлення паспорта зразка 1994 року у формі книжки у зв`язку з присвоєнням УНЗР.
Отже, вимоги законодавства про звернення громадян дотримано у повному обсязі, а твердження позивача про ніби відмову в наданні адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України відносно ОСОБА_2 є необґрунтованим та безпідставним, оскільки зазначені вище заяви подані у довільній формі не являється заявами про надання адміністративної послуги, а відповідно листивідповіді – не є рішеннями про відмову у наданні адміністративної послуги. Фактично, вказаними листами, відповідач роз`яснив загальний порядок оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року, відповідно до діючого законодавства. 
Також, відповідно до листа Відділу паспортизації Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області за .№1201.4.3/13368-26 від 01.05.2026 за обліками Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 виданий 10.04.2018 (строком дії до 10.04.2022) органом видачі - 1221 (Відділом №13 у місті Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області) з присвоєним УНЗР 20090726-01966.
Таким чином, законний представник ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 26.07.2009 р. звернулася до органу 1221 (Відділом №13 у місті Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області) та просила внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в результаті чого була сформована заява-анкета №8782936. 
Враховуючи вищевикладене, станом на час розгляду даної справи, данні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вже внесені до Єдиного державного демографічного реєстру з присвоєнням УНЗР, з внесенням відцифрованого образу обличчя, за згодою законного представника, при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон. 
Тобто, враховуючи вищевикладене, законним представником було надано згоду на внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру ще задовго до звернення до суду з даним позовом, внаслідок чого ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон та присвоєно УНЗР. 
Вищезазначений паспорт був виданий позивачу 10.04.2018 на підставі особистого звернення законного представника, з наданням згоди на обробку персональних і конфіденційних даних. 
Доказів того, що ОСОБА_2 або її законний представник не мали наміру оформлювати паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що містить безконтактний електронний носій та, відповідно, не надавали згоду на оформлення таких документів, до матеріалів справи позивачем долучено не було. 
Реалізація волевиявлення громадянина на отримання (обмін) паспорта, незалежно від форми такого, здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства.
Перелік інформації про особу який вноситься до Реєстру визначений частиною 1 статті 7 Закону №5492-VI. 
Згідно до частини 4 статті 7 Закону №5492-VI інформація, що зазнавала змін, зберігається з відповідною приміткою. 
У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. 
Варто зазначити, що постанова Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 від 19.09.2018 року, на яку посилається позивач, ухвалена за інших умов, оскільки стосується правовідносин, які є відмінними від правовідносин у адміністративній справі № 160/26766/24.
Як зазначалось вище, позивачем та її законним представником було надано згоду на внесення стосовно себе інформації до Єдиного державного демографічного реєстру задовго до звернення до суду з даним позовом, внаслідок чого її було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон, що містить безконтактний електронний носій. 
Крім того, позивачем не обґрунтовано, яким чином оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки впливатиме на її приватне життя, тобто виникає питання чи справді є оформлення паспорта громадянина України у формі ID-картки для особи «надмірним тягарем», про що наголошено в мотивувальній частині Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2019 року № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18). 
Таким чином, справа № 160/7780/26, з огляду на різні підстави позову та фактичні обставини, не відповідає ознакам типової справи, зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 р. у зразковій справі № 806/3265/17, тому викладені у вказаній постанові правові висновки не можуть бути застосовані при розгляді цієї справи.
При цьому, Чабан М.Г. в інтересах ОСОБА_2 вже зверталася до адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДМС у Дніпропетровській області з такими ж позовними вимогами, що підтверджується постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 року у справі 160/26766/24 де зазначено: 
«…Оскільки, на момент отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 була неповнолітньою особою, то її законні інтереси представляла опікун - ОСОБА_1 , яка надала згоду на обробку персональних даних, що підтверджується поданою відповідачем заявою-анкетою №8782936 від 01.02.2018 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, суд першої інстанції правильно акцентував увагу на тому, що позивач звертаючись у минулому із оформленням паспорту громадянина України для виїзду за кордон (біометричного закордонного паспорту) вже надавала згоду на обробку персональних даних із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, і унікальний номер запису в Реєстрі вже був сформовано.
Тобто, УНЗР було присвоєно ОСОБА_2 за власним волевиявленням у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон ще у 2018 році, відповідно до заяви-анкети №8782936 від 01.02.2018 року, термін дії до 10.04.2022 року, орган видачі 1221, а звернення ОСОБА_1 у липні 2024 року до органу міграційної служби із заявою про оформлення і видання ОСОБА_2 паспорту громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року.
З приводу позиції позивачки про законне право неповнолітньої дитини ОСОБА_2 отримати паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки, суд першої інстанції також обґрунтовано зазначив, що у разі оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, позивач вправі відмовитись від внесення відбитків пальців рук, а тому обсяг внесення біометричних даних буде відповідати обсягу, які вже містяться у Реєстрі.
Як правильно наголошено судом першої інстанції згідно зі ст.10 Закону № 5492-VI, у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним, відповідно, використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне та сімейне життя, що повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.06.2023 року по справі № 380/5977/21.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність посилання позивача на висловлені Великою Палою Верховного Суду при розгляді зразкової справи №806/3265/17 висновки, оскільки такі висновки стосуються інших правовідносин, і приймаючи рішення у цій справі суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.
Також у даному випадку колегія суддів вважає обґрунтованим врахування судом першої інстанції правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 по справі № 233/2021/19 якою конкретизовано, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях, і відповідно, встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом, а якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно, тому для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).
Отже, у даному спірному випадку є обґрунтованим посилання суду першої інстанції на висновки Верховного суду у справі №160/1/21 (постанова від 21.12.2022 року) стосовно відсутності підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки…».
Зазначене судове рішення набрало законної сили, є чинним та не було оскаржене в касаційному порядку.
Слід зазначити, що у постановах Верховного Суду від 08 червня 2023 року у справі №380/5977/21, від 22 березня 2024 року у справі №540/4500/21 та від 28 листопада 2024 року у справі №420/6552/24 сформовано правовий висновок де зазначено, якщо особа раніше вже надавала згоду на обробку персональних даних та її дані внесено до ЄДДР та присвоєно УНЗР (при оформленні закордонного паспорта), то право на відмову від отримання ІD-картки з мотивів захисту персональних даних та релігійних переконань не може бути реалізоване шляхом видачі паспорта зразка 1994 року, оскільки мета саме не внесення даних до реєстру вже не може бути досягнута оскільки такі відомості вже містяться в Реєстрі. 
Тобто ОСОБА_1 як законному представнику Богун С.П. вже повідомлялося, що у зв`язку з присвоєнням УНЗР в ГУ ДМС у Дніпропетровській області були відсутні законні підстави для оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.
З урахуванням викладеного, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області діяло в межах наданих законом повноважень, на підставі та у спосіб, визначені Конституцією України, зокрема частиною другою статті 19, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI, Законом України «Про громадянство України» №2235-III, а також підзаконними нормативно-правовими актами, що регулюють порядок оформлення, видачі та обміну документів, зокрема постановами Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 та №152 від 07.05.2014, з урахуванням принципів верховенства права, законності, правової визначеності та обов`язковості однакового застосування норм права.
При цьому дії відповідача повністю узгоджуються з визначеною законом процедурою оформлення документів, внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та формування унікального номера запису, а також із встановленими законодавством вимогами щодо обов`язковості використання відповідних форм документів та недопустимості відступу від затверджених державою стандартів їх оформлення.
Отже, відсутні правові підстави для висновку про протиправність дій чи бездіяльності відповідача.
Також суд зазначає, що 16.06.2026 року позивачем подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи із копією постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2026 року у справі №420/38502/25.
Втім, суд не бере до уваги копію постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2026 року у справі №420/38502/25, яка як належний і достатній доказ у межах даної справи, оскільки зазначене судове рішення ухвалене в іншому адміністративному провадженні, з іншим предметом та підставами позову, а відтак не породжує для суду преюдиційного значення щодо встановлених у ньому обставин.
При цьому, досліджуючи матеріали справи, суд у справі №420/38502/25 встановив, що за результатами розгляду запиту на публічну інформацію від 09.07.2025 року відповідачем надано відомості про реєстрацію 25.06.2024 року заяви щодо знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого 04.12.2020 року на ім`я ОСОБА_4, внесення цього документа до інформаційної підсистеми «Недійсні документи» ЄІАС УМП, а також його подальше знищення 29.06.2024 року на підставі акта №6. Суд також вказав, що факт знищення паспорта як матеріального носія інформації не означає припинення існування відповідних відомостей у державних інформаційних системах та не зумовлює їх автоматичного виключення з реєстрів, оскільки такі дані зберігаються з метою обліку недійсних документів та забезпечення належного функціонування інформаційних ресурсів уповноважених органів.
У нашому випадку, факт знищення паспорту за закінчення його терміну чи та з інших підстав судом не встановлювався.
Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 .
Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник