Справа №592/1384/21
Провадження №2/592/12/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ      
22 квітня 2026 року           м.Суми 
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю секретаря судового засідання: Леоненко К. С. ,
позивача: ОСОБА_1 ,
представниці позивача: адвоката Богданович М. Ю. ,
відповідачки: ОСОБА_2 ,
представниці відповідачки: адвоката Бондаря В. М. ,
представниці третьої особи: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради Прилипко З. В. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

08.02.2021 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цюпка Олександр Віталійович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, із змісту якого вбачається, що 22.01.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . З серпня 2020 року стосунки між сторонами стали поступово погіршуватися, що зрештою призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. 04.01.2021 відповідачка зібрала речі та пішла з дому, забравши з собою сина - ОСОБА_4 . З цього часу сторони проживають окремо. 20.01.2021 відповідачка звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом про розірвання шлюбу (справа № 592/602/21 призначена до розгляду на 24.02.2021 на 10:00) . Згодом син ОСОБА_3 виявив бажання проживати разом з батьком, у зв`язку з чим 22.01.2021 він повернувся проживати до позивача та проживав з ним до 02.02.2021. Зазначене підтверджується смс-листуванням з сином від листування з сином від 22.01.2021. Також даний факт можуть підтвердити: сусіди ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) , ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) та дружина брата позивача ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ) . Після повернення сина до позивача, відповідачка почала вмовляти сина повернутися до неї, всіляко психологічно тиснути на нього шляхом вмовлянь та погроз фізично розправитися з собою. Побачивши, що вмовляння сина повернутися до неї ні до чого не призводять, відповідачка 02.02.2021 забрала сина зі школи до себе, ізолювавши його від батька. Як стало відомо позивачу, син через примху матері без будь-яких поважних на те причин у період часу з 03.02.2021 до 05.02.2021 школу не відвідував, у зв`язку з чим позивач 05.02.2021 звернувся до поліції. Відповідно до ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором) , якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. П. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення п. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" , ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц зазначила про те, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі MAMCHUR v. UKRAINE від 16.07.2015, заява № 10383/09, § 100) , де Європейський суд з прав людини зазначив про те, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Позивач разом з сином проживає у власній двокімнатній квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_4 , де для сина створені всі необхідні умови проживання. Позивач працює охоронцем у ФОП ОСОБА_8 , що підтверджується довідками останньої від 26.01.2021 про місце роботи та 27.01.2021 про доходи позивача; за місцем роботи характеризується позитивно (характеристика додається) . Поганих звичок не має: не палить, спиртними напоями не зловживає. До сина ставиться з любов`ю, дбає про його моральний та духовний розвиток, піклується про стан його стан здоров`я, забезпечує його необхідними речами, одягом тощо. Відповідно до довідки психолога ОСОБА_9 від 02.02.2021 про психологічне обстеження ОСОБА_10 : "До батька у ОСОБА_4 емоційно позитивне ставлення. За словами ОСОБА_4 , останнім часом мама стала приділяти менш уваги особисто йому, не цікавиться його думками та справами. І, як наслідок, виникають емоційні переживання, які характеризуються гостротою та тривалістю: ревності, образа, розчарування. Об`єктивних причин психологічного характеру, які перешкоджають спілкуванню ОСОБА_4 з батьком та проживання з ним, не виявлено" . З огляду на викладене психологом зазначено про те, що в інтересах ОСОБА_4 , з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку, що зміна його місця проживання не є доцільною. З огляду на викладене та зважаючи на волевиявлення сина та його бажання проживати з ним, а також дії, які вчиняються відповідачкою всупереч інтересів сина та на порушення його прав, позивач вважає, що проживання сина з ним відповідатиме якнайкращим його інтересам. Ст. 180 CK України покладає на батьків обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитини, згідно ст. 181 СК України, визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заходи досудового врегулювання спору не здійснювалися. Заходи забезпечення доказів та позову до подання позовної заяви не здійснювалися. Понесені позивачем судові витрати складають 908,00 грн. , з яких 908,00 грн. сплачений судовий збір з позовної вимоги про визначення місця проживання дитини; від сплати судового збору з вимоги про стягнення аліментів позивач звільнений згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" . Позивач підтверджує те, що ним не було подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Оригінали доданих до позовної заяви знаходяться: - у позивача: смс-листування з сином від листування з сином від 22.01.2021, довідки про склад сім`ї ОСОБА_11 , договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_3 , технічного паспорту на квартиру по АДРЕСА_3 , довідки про місце роботи ОСОБА_11 , довідки про доходи ОСОБА_11 , характеристики ОСОБА_11 , довідки психолога; - у відповідачки: свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; - у Ковпаківського районного суду м. Суми: ухвала про відкриття провадження у справі № 592/602/21; - у Сумському РУП ГУНП в Сумській області: заяви до поліції від 05.02.2021. Позивач повідомляє про те, що докази відсутності сина у школі в період часу з 03.02.2021 до 05.02.2021, а також докази відсутності звернень відповідачки до лікарні у вказаний період щодо незадовільного стану здоров`я сина, будуть надані ним до підготовчого судового засідання. Також позивач повідомляє суд про свої наміри надати суду рішення прийняте органами Національної поліції за його зверненням від 05.02.2021, що додається. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини; ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" ; ст. ст. 7, 9, 160, 161, 180-183 СК України; ст. ст. 3, 4, 175, 177 ЦПК України, він просив: 1. Визначити місце проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 . 2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів ОСОБА_2 , починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття. 3. Стягнути з відповідачки на користь позивача понесені останнім судові витрати (вхідний № 4479/21 від 08.02.2021) (т. 1 а. с. 1-3) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.02.2021 у справі № 592/1384/21, провадження № 2/592/896/21 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради (м. Суми, вул. Харківська, буд. 35) про визначення місця проживання дитини. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче судове засідання на 19.03.2021 на 11:00 за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зала судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було постановлено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів - відповідачу. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 11.02.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94819131) (т. 1 а. с. 27) .
17.03.2021 ОСОБА_2 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми зустрічну позовну заяву у справі № 592/1384/21, в якій вона зазначила про те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому він просить суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком та стягнути аліменти з матері ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх доходів. Ухвалою Ковпаківського райсуду м. Суми від 11.02.2021 було відкрито провадження та було призначено у справі підготовче судове засідання на 19.03.2021 на 11:00 у цивільній справі № 592/1384/21. Незважаючи на те, що ні вона, ні її представник не отримав позовну заяву з додатком, у відповідності до вимог ст. 193 ЦПК України, вона, як відповідачка, має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вона вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є необґрунтованими з наступних підстав. З 22.01.2010 вона перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 . Шлюб був зареєстрований 22.01.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 28. У шлюбі у них народився спільний син - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ще один син від першого шлюбу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав разом з ними за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї. В січні 2021 року вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя, цивільна справа № 592/602/21, яка перебувала у проваджені судді Онайко Р. А. , після самовідводу перебуває у судді Шияновської Т. В. . Розгляд підготовчого судового засідання по даній справі призначений на 16.03.2021. Фактично з ОСОБА_1 вони не проживають однією сім`єю з грудня місяця 2020 року після того, як вона переїхала від чоловіка разом з двома дітьми: старшим сином від першого шлюбу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до орендованої квартири (договір оренди у додатку) . В січні місяці, після отримання позову про розлучення, відповідач ОСОБА_1 незаконно, без повідомлення і її згоди перемістив сина ОСОБА_4 проживати до себе та у лютому місяці звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком та стягнення аліментів з матері ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх доходів. З моменту народження дитини до січня 2021 року малолітній син проживав та постійно перебував разом з нею - мамою. Батько ОСОБА_1 за час їхнього шлюбу дуже мало спілкувався з сином, оскільки постійно перебував за кордоном в Росії, в Польщі на заробітках. Лише з кінця 2020 року він приїхав в Україну та працевлаштувався. У неї з дитиною за 10 років склався тісний психологічний зв`язок, вона дуже любить сина і він відповідає їй взаємністю. Всі десять років син проживав з нею. Вона займається його вихованням, піклуванням, відвідуванням школи та розвитком дитини. За місцем проживання він має друзів, відвідує та спілкується зі своїм дідусем (її батьком) . Син має певне оточення, де він відчуває себе комфортно та безпечно. ОСОБА_3 ніколи не проживав окремо від неї, разом з батьком він почав проживати лише з січня 2021 року, коли батько ОСОБА_1 без її дозволу перемістив сина з орендованої квартири, де батько забороняє спілкуватися з мамою та братом. В довідці з школи № 83 від 10.03.2021, де навчається у 5-В класі малолітній ОСОБА_3 , зазначено про те, що тільки мати відвідує батьківські збори у школі, що мати приділяє належну увагу освіті та вихованню сина. Відповідно до характеристики з місця роботи, ОСОБА_2 характеризується виключно з позитивної сторони й є практичним психологом у закладах освіти. Відповідно до довідки № 06/352 з місця роботи позивачка має стабільний та високий щомісячний дохід, який може забезпечити належне утримування та піклування дитини. У зв`язку з систематичним вчиненням психологічного насилля по відношенню до неї та дітей з боку відповідача ОСОБА_1 вона змушена була орендувати іншу 2-х кімнатну квартиру та переїхати туди разом з синами, оскільки спільно проживати з відповідачем було неможливо та небезпечно. Відповідач вчиняв скандали, висловлювався брутальною лайкою у присутності малолітнього сина, про що підтвердять в судовому засіданні свідки (договір оренди у додатку) . На всі її звернення до Служби в справах дітей та поліції, вона отримувала одну відповідь, що питання про визначення місця проживання дитини вирішується лише у судовому порядку. Під час спілкування з нею по телефону, коли він знаходився у школі, син виглядав пригніченим, не міг вільно спілкуватися. За всіма ознаками та вербальними проявами він був заляканий. Їй дуже шкода сина, така травма для дитини не може пройти безслідно, не можна дитину робити заручником свого хворого уявлення або небажання сплачувати аліменти. На даний момент вона не впевнена у психологічній безпеці свого сина. Такий вчинок чоловіка здійснений не в інтересах дитини, син не може проживати з такою неурівноваженою людиною, яка схильна до неконтрольованої агресії, схильної вчиняти скандали та висловлюватись брутальною лайкою, принижувати матір та старшого брата в присутності неповнолітньої дитини. Такий приклад батька не на користь хлопчику, який формує своє уявлення про відносини в сім`ї та відношення до жінки. На даний момент батько не може забезпечити належне утримання малолітнього сина, оскільки він, відповідно до наданої довідки, отримує мінімальну заробітну платню. Заявлений ним позов та незаконне переміщення сина без її згоди вона сприймає як помсту за розлучення та отримання певної суми аліментів, оскільки на даний період вона має втричі більший дохід. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини та матеріального утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 .11.1989 (набрала чинності для України 02.09.1991) , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ст. 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ч. 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров`ю дитини. Ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (п. 1) . При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (п. 2) . Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) , у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини: держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 9 вказаної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, згідно п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Хант проти України" в п. 54 зазначив: Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Європейський Суд з прав людини в контексті ст. 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, поміж іншого, що головним критерієм при вирішенні справ є інтереси дитини, які повинні превалювати над інтересами батьків. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, до якої приєдналася і Україна, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлюченою з матір`ю. Незаконні дії відповідача по переміщенню дитини, його агресивна поведінка стосовно неї шкодять інтересам сина, мають негативні психологічні наслідки, порушують її права на виховання, піклування за дитиною та порушують право дитини самому обрати з ким він бажає проживати без насильства та примусу. У зв`язку з тим, що між нею, як мамою, з моменту народження встановилися близькі, довірливі стосунки, між ними є тісний психологічний зв`язок, та те що вона має постійний дохід, чим може забезпечити всі умови проживання, навчання, відпочинку та розвитку сина, не буде чинити перешкод у спілкуванні батька і сина, в інтересах дитини просила суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нею, мамою - ОСОБА_2 . З положень ст. 181 СК України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Ч. 2 зазначеної статті мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до норм ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідач інших осіб на утриманні не має, іншої сім`ї не створив. За час окремого проживання жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надав, офіційно працює, має стабільний дохід. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, вона змушена звертатися до суду з вимогою задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В порядку п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України іншого позову до тих самих осіб з тих самих підстав з тим самим предметом вона не заявляла, позовну вимогу про стягнення аліментів у цивільній справі № 592/602/21 за її заявою було залишено без розгляду. Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України витрати, пов`язані з поданням позовної заяви, понесла у наступному розмірі: 5000 грн. витрати на правничу допомогу (договір, квитанція, акт виконаних робіт) , сплата судового збору в розмірі 908 грн. (ст. 134 ЦПК України) . В порядку п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України оригінали письмових доказів, зазначених у додатку, знаходяться у позивача крім правовстановлюючих документів на квартиру, які знаходяться у відповідача. Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 31, 60, 88, 119-120ЦПК України; ст. ст. 141, 150, 153, 157, 161 СК України, вона просила: 1. Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) . 2. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти сплачувати на користь матері дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) . 3. Всі судові витрати покласти на відповідача (вхідний № 9994/21 від 17.03.2021) (т. 1 а. с. 35-39) .
26.03.2021 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цюпка Олександр Віталійович надіслав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/1384/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком. 19.03.2021 відповідачка звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій вона просить визначити місце проживання сина з нею. В обґрунтування зустрічних вимог відповідачка зазначила про те, що: - з моменту народження і до розірвання відносин з позивачем син постійно проживав разом з нею, у зв`язку з чим між ними склався тісний психологічний зв`язок, встановилися близькі та довірливі відносини, в той час коли позивач дуже мало спілкувався з сином, бо постійно перебував за кордоном на заробітках і лише з кінця 2020 року працевлаштувався в Україні; - саме вона займається вихованням сина, його розвитком, піклується про нього; - вона має постійний дохід, чим може, на відміну від позивача, забезпечити всі умови проживання, навчання, відпочинку та розвитку сина. На підтвердження доводів зустрічної позовної заяви відповідачкою було надано копію трудової книжки, довідки про її заробітну плату, характеристику з місця роботи, довідку зі школи, 6 фотографій, де вона зображена разом із сином, CDR з якимось невідомим відеозаписом. Ознайомившись із доводами зустрічної позовної заяви, позивач заперечує проти її задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання. У якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, рішення Європейського суду з прав людини у справі MAMCHUR v. UKRAINE від 16.07.2015, заява № 10383/09) . Вирішуючи спір у справі № 333/1013/17 Верховний Суд у своїй постанові від 20.10.2020 вказав на те, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати; вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини; при цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Вирішуючи спір у справі № 487/2001/19-ц Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 вказав на те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. На сьогодні син проживає разом із позивачем. Рішення проживати разом з батьком було прийняте сином самостійно без будь-якого тиску з боку позивача. Про це свідчить те, що 22.01.2021 син попросив батька забрати його до себе (листування у месенджері Viber додано до позовної заяви) , а після того, як відповідачка 02.02.2020 забрала його зі школи до себе, він знову 12.02.2021 повернувся проживати до батька, де проживає і до нині. Як зазначено у довідці психолога ОСОБА_9 від 02.02.2021 про психологічне обстеження ОСОБА_10 : "До батька у ОСОБА_4 емоційно позитивне ставлення. Об`єктивних причин психологічного характеру, які перешкоджають спілкуванню ОСОБА_4 з батьком та проживання з ним не виявлено" . Позивач нарівні з відповідачкою займається вихованням сина, піклується про його стан здоров`я та розвиток. Позивач любить сина і син відповідає йому взаємністю. Той факт, що певний час позивач працював поза межами України не свідчить про те, що він ухилявся від своїх обов`язків щодо виховання сина, піклування про його здоров`я та розвиток. У той час коли позивач перебував за кордоном, він підтримував зв`язок з сином через мобільний телефон, цікався його життям, успіхами у школі тощо. Саме лише невідвідування позивача батьківських зборів не може свідчити про те, що він не займається вихованням та розвитком сина. Такі доводи відповідачки спростовуються табелями сина за 2-5 клас, де маються підписи позивача про ознайомлення з успішністю сина. При цьому слід зауважити на тому, що проживаючи з батьком, син не змінив свого звичного середовища, друзів, школу тощо, оскільки залишився проживати там, де і проживав до розлучення батьків. Позивач, як і відповідачка, має постійний заробіток, який хоча і є на сьогодні меншим від заробітку відповідачки, проте дає можливість позивачу забезпечити сину належні умови проживання, харчування, розвитку тощо. Як зазначалося у позовній заяві за місцем проживання позивача сину створені всі необхідні для його проживання та розвитку умови. При вирішенні спору він просив взяти до уваги саме думку дитини з цього приводу, який бажає проживати разом із батьком. Також він просив звернути увагу на те, що відповідачка, влаштовуючи своє особисте життя, стала приділяти менше уваги сину, залишати його вдома самого, а потім, зрозумівши, що син більш прихильніше ставиться до батька ніж до неї, вирішила наверстати згаяне, забравши його 02.02.2020 зі школи, не давала йому можливості відвідувати школу (що ніяк не в інтересах дитини) аби у спорі з батьком схилити його на свою користь. Зазначене підтверджується листом Сумської ЗОШ № 18 від 11.02.2021, листом Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 12.02.2021. З огляду на викладене він просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її вимог до ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина з матір`ю. Оскільки позовна вимога про стягнення аліментів є похідною від вимоги про місце проживання дитини, то у її задоволенні також просив відмовити (вхідний № 11463/21 від 26.03.2021) (т. 1 а. с. 81, 82) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2021 у справі № 592/1384/21, провадження № 2/592/896/21 було об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини (справа № 592/1384/21, провадження № 2/592/896/21) та справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини (справа № 592/3120/20, провадження № 2/592/1150/21) , присвоївши реєстраційний номер: справа № 592/1384/20, провадження № 2/592/896/21. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 29.04.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96690743) (т. 1 а. с. 110) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2021 у справі № 592/1384/21, провадження № 2/592/896/21 було закрито підготовче провадження та було призначено справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини до судового розгляду по суті на 08.07.2021 на 14:00. В судове засідання було ухвалено викликати сторони, представників сторін, представника третьої особи. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Ухвала набрала законної сили 29.04.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97445624) (т. 1 а. с. 116) .
Із змісту висновку Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради № 754/27.1-26 від 29.06.2022 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.01.2010 до 16.03.2021 перебували у шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 разом з ним. 17.03.2021 ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання сина разом з нею. З пояснень сторін у судовому засіданні було з`ясовано, що ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , їх син ОСОБА_3 та син ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , проживали за адресою: АДРЕСА_4 . У грудні 2020 року подружжя припинило спільне проживання. ОСОБА_15 з синами стала проживати окремо, і з 04.01.2021 року винаймає квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_15 не створювала перешкод у спілкуванні сина ОСОБА_4 з батьком. 22.01.2021 ОСОБА_14 забрав дитину до себе, оскільки ОСОБА_3 попросив про це, що підтверджується відповідним скріншотом з листування у застосунку Viber, наданим ОСОБА_17 . 02.02.2021 ОСОБА_15 забрала сина зі школи до себе додому. 12.02.2021 ОСОБА_4 забрав до себе ОСОБА_14 . І з цього часу дитина проживає з ним. ОСОБА_1 надав до суду довідки, відповідно до яких він працює охоронцем у ФОП ОСОБА_18 з 25.11.2020 (у 2022 році, зі слів позивача, було встановлено, що він працює у ФОП ОСОБА_19 ) . Надана ним характеристика з місця роботи є позитивною. Працює з 8:00 до 22:00, робота змінна: 2 дні робочих, 2 вихідних. ОСОБА_1 надав довідку від 02.02.2021 про психологічне обстеження ОСОБА_4 , яке було проведено на базі клініки "Сілмед" м. Суми практичним психологом ОСОБА_9 . У довідці зазначено про те, що ОСОБА_3 в однаковій мірі погребує спілкування з мамою та батьком, він це розуміє, але по шкалі прихильності батько наразі набрав більше балів, ніж мама. До батька у ОСОБА_4 емоційно позитивне ставлення. Об`єктивних причин психологічного характеру, які перешкоджають спілкуванню з батьком малолітнього ОСОБА_10 , та проживання з ним, не виявлено. ОСОБА_2 надала довідку, відповідно до якої, вона працює в Сумській обласній службі зайнятості з серпня 2008 року, займає посаду заступника начальника відділу організації сприяння працевлаштуванню. Надана нею характеристика з місця роботи є позитивною. Відповідно до довідки № 83, виданої 10.03.2021 Сумською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 18, ОСОБА_20 дійсно є учнем 5-В класу, мати учня протягом навчання дитини в закладі постійно відвідувала батьківські збори, приділяла належну увагу освіті та вихованню сина. ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_1 перешкоджає їй та її старшому сину ОСОБА_21 спілкуватися з ОСОБА_4 . Спеціалістом Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради ОСОБА_22 23.06.2022 було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідно до договору купівлі-продажу, квартира була придбана на ім`я ОСОБА_23 у 2014 році. ОСОБА_24 та ОСОБА_4 у квартирі також зареєстрована ОСОБА_2 та її син ОСОБА_13 , 2002 року народження. Квартира 2-кімнатна, з усіма зручностями, наявні необхідні для проживання меблі та побутова техніка. У квартирі чисто, прибрано. Умови для проживання дитини за даною адресою створені: ОСОБА_3 займає окрему кімнату, у якій є диван, письмовий стіл, шафа. Дитина забезпечена комп`ютером, має мобільний телефон, велосипед. Під час обстеження умов проживання ОСОБА_3 перебував вдома, розповів про те, що коли батьки стали жити окремо, він залишився з мамою, одного дня сам написав батьку у Viber про те, щоб той його забрав і зрештою вирішив жити з батьком. Так як у батька змінна робота до 22:00, то, зі слів ОСОБА_4 , до нього з села приїздила бабуся, ОСОБА_25 . Після введення в Україні воєнного стану, батько відвіз ОСОБА_4 до ОСОБА_26 у с. Штепівка, звідки дитина навчалася дистанційно. Батько їздив до сина кожною разу, коли мав вихідні дні. У травні ОСОБА_3 повернувся до м. Суми. Зараз, тобто під час літніх канікул, ОСОБА_3 гуляє зі шкільними друзями на дворі, катається на велосипеді, грає у комп`ютерні ігри, коли батько на роботі, він постійно підтримує з ним телефонний зв`язок. Зі слів ОСОБА_4 , з батьком у нього добрі стосунки, тато дбає про нього: готує їжу, прибирає, пере речі, гуляють разом на вулиці, минулим літом відпочивали у м. Одеса. Щодо спілкування з мамою ОСОБА_3 розповів про те, що мама приходила до школи іноді, він з нею розмовляв, але йти до неї додому не хотів, потім попросив, щоб таго або бабуся забирали його зі школи, щоб мама його не забрала. Щодо спілкування з мамою по телефону, розповів про те, що заблокував її номер, бо йому не подобається, що коли мама телефонує, то розповідає про себе. На запитання "З ким з батьків ти хотів би жити? " , ОСОБА_3 відповів, що з татом. 27.06.2022 спеціалістом ОСОБА_27 були обстежені умови проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , яку ОСОБА_15 винаймає відповідно до договору найму жилого приміщення від 04.01.2021. Разом з нею проживає її син, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , випускник Сумського коледжу національного університету харчових технологій. Квартира, в якій проживає родина, 2-кімнатна, з усіма зручностями, наявні необхідні для проживання меблі та побутова техніка. У квартирі чисто, прибрано. Умови для проживання дитини за даною адресою створені: одну кімнату займає ОСОБА_15 , у іншій є диван для ОСОБА_4 та диван для його брата ОСОБА_21 , письмові столи для навчання є у кожній з кімнат, шафа для речей, два крісла, комп`ютер, ноутбук. ОСОБА_15 розповіла про те, що вільно спілкуватися з ОСОБА_4 вона на даний час не може, бо її номер телефону заблокований у ОСОБА_4 в телефоні, соціальні мережі заблоковані також, через що 02.06.2022 вона не змогла привітати ОСОБА_4 з днем народження. Зі слів ОСОБА_16 , вона постійно телефонує ОСОБА_4 і іноді, дуже рідко, він відповідає на дзвінок, щоб щось попросити. Так, наприклад, у травні ОСОБА_3 відповів на телефонний дзвінок і попросив надати йому дозвіл на виїзд за кордон. Це була їх остання розмова. Особисто бачила сина ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_6 , коли той приходив в школу забирати табель. Однак, вони не спілкувалися, оскільки у попередні рази при намаганні поспілкуватися з ОСОБА_4 , він він тікав, бо, як вважає ОСОБА_15 , ОСОБА_14 налаштував сина проти неї. Хоча, у кінці 2020 року, коли з колишнім чоловіком виникали конфлікти, непорозуміння, він змінював замки у квартиру, вивозив її та дитячі речі з квартири, проте жодного разу не наполягав і не хотів, щоб син залишився жити з ним. Однак, коли у січні 2021 року ОСОБА_15 подала позов про розподіл майна, чоловік почав налаштовувані сина проти неї. Вона вважає, що саме дії батька спричинили те, що син не хоче спілкуватися з нею, хоча вона постійно телефонує, ходила до школи, ходила додому до дитини, але їй не відчиняли дверей, купляла продукти і речі для сина, але ОСОБА_14 приносив усе назад і привів ОСОБА_4 для того, щоб сказати, що йому нічого не потрібно. Зі слів ОСОБА_16 , вона постійно пише повідомлення ОСОБА_28 , з метою налагодити стосунки з сином, але він не іде назустріч та ігнорує повідомлення. Ч. 2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 2 ст. ст. 171 СК України зазначається про те, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи, що кожним з батьків дитини створені належні умови для його проживання, та беручи до уваги те, що малолітній ОСОБА_20 висловив бажання проживати з батьком, Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 (вхідний № 11972/22 від 29.06.2022) (т. 1 а. с. 203-205) .
В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представниця адвокат Богданович Мар`яна Юріївна надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, у відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву. Вони просили ухвалити рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити.
В судовому засіданні відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник адвокат Бондар Валерій Миколайович надали пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Вони просили ухвалити рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.
Оголосивши стислий зміст первісної позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзиву на зустрічну позовну заяву, висновок Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради № 754/27.1-26 від 29.06.2022 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вислухавши пояснення позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , пояснення його представниці адвокаті Богданович Мар`яни Юріївни, пояснення відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 , пояснення її представника адвоката Бондаря Валерія Миколайовича, пояснення малолітнього ОСОБА_12 , дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до первісної позовної заяви, до зустрічної позовної заяви, до відзиву на зустрічну позовну заяву, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстру судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" ) .
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини зауважив на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хант проти України" (HUNT v. UKRAINE) від 07.12.2006, заява № 31111/04, § 54) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_126#Text) .
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мамчур проти України" (MAMCHUR v. UKRAINE) від 16.07.2015, заява № 10383/09, § 100) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_a93#Text) .
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 СК України) .
Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною) ; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України) .
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст. 171 СК України) .
Право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.
При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989.
Суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України) .
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.12.2021 у справі № 204/8432/19, провадження № 61-14486св21 зазначено про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102221307) .
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 у справі № 359/6726/20, провадження № 61-17922св21 зазначено про те, що відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104392772) .
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 у справі № 466/1017/20, провадження № 61-3587св22 зазначено про те, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106390498) .
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту, як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19, провадження № 61-19210св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98911478) .
Суд виходить із того, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) .
За даних обставин судом встановлено, що як батько ОСОБА_1 , так і мати ОСОБА_2 здатні забезпечити належні умови для виховання та розвитку малолітньої дитини. Як батько, так і мати працюють, мають дохід.
Малолітній ОСОБА_12 , будучи неодноразово заслуханим у судовому засіданні, за участю органу опіки та піклування, адвокатів сторін, зазначив про те, що він проживає та надалі бажає проживати лише разом з батьком. На запитання головуючого судді, він пояснив про те, що сам бажає визначатись з ким проживати, відтак він бажає проживати лише з татом. На маму він ображений, оскільки вона не завжди йому говорить правду. З батьком йому комфортно проживати. Він висловив своє категоричне бажання проживати саме з батьком - ОСОБА_1 .
Суд зауважує на тому, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має обсяг прав, одним із яких беззаперечно є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Вказане право дитини при вирішенні спору, яким зачіпається її інтерес, підтверджено нормами як міжнародного, так і національного права.
Враховуючи думки малолітньої дитини, суд також розуміє, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховує всі обставини, що могли спричинити формування саме таких думок у дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини, з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності.
Вказаний висновок сформовано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.04.2023 за результатами розгляду справи № 520/17217/13-ц, провадження № 61-1166св23, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної цивільної справи.
Разом із тим, суд констатує, що у судовому засіданні, за наслідком бесіди, малолітня дитина безсумнівно висловила своє особисте бажання постійно проживати із батьком, не бажаючи спілкуватися та зустрічатися із матір`ю. Суд у даному випадку враховує думку дитини, оскільки вона говорила чітко, без сумнівів, не була зажата або схвильована, розповідала багато подробиць її життя, захоплень.
Одночасно, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, по даній справі суд враховує висновок Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради № 754/27.1-26 від 29.06.2022 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини разом із батьком ОСОБА_1 , оскільки він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини. У суду відсутні правові підстави не враховувати наведений висновок.
При цьому, судом не встановлено обставин, які б давала підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати негативний влив на неї.
Така позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.03.2021 у справі № 542/1428/18, провадження № 61-18612св19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95907486) .
У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, суд встановив, що визначення місця проживання дитини разом із батьком відповідатиме її інтересам, не призведе до зміни її усталеного способу життя і не завдасть психологічної травми, у зв`язку з відсутністю необхідності зміни її постійного місця проживання.
З огляду на викладене, врахувавши наявність спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, який вони у досудовому порядку вирішити не змогли, психофізіологічні особливості дитини, її думку щодо місця проживання, висновок органу опіки та піклування, виходячи з балансу інтересів дитини та батьків, з найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про те, що встановлення місця проживання дитини з батьком буде максимально відповідати інтересам дитини.
В свою чергу, матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків із виховання дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та повинні виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 у справі № 182/2037/17, провадження № 61-45311св18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82264637) , в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2022 у справі № 753/572/20, провадження № 61-21361св21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104942267) .
При цьому суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з батьком не впливає на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.07.2021 у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98548332) .
Разом із цим, суд наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, як буде найкраще для дитини, суд вважає, що на даний час проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 , буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному, а відтак заявлений первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Ч. 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід) , і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.
Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Пред`явлення до суду позову про стягнення аліментів вказує на те, що сторони як батьки дітей не досягли домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримувати дітей. Позов до суду подано батьком, з яким проживає малолітня дитина, відтак право вибору способу стягнення аліментів належить саме ОСОБА_1 , вимоги яким заявлено про присудження аліментів у частині.
Таким чином, за рішенням суду кошти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_12 підлягають присудженню у частині.
При ухваленні рішення про стягнення аліментів на дитину суд керується, насамперед, інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.
Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України) , а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України) .
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .
Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як зазначено в постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98083116) .
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок) . Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88952196) .
Виходячи із наведеного, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище ОСОБА_2 , суд вважає що стягнення з неї аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 всіх видів доходів, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, буде забезпечувати гармонійний розвиток дитини та відповідати матеріальному стану ОСОБА_2 .
Суд виходить із того, що кожен з батьків повинен приймати рівну участь у духовному розвитку та матеріальному забезпеченні дитини.
Суд зазначає, що вищевказаний розмір аліментів, щомісячно, на дитину, відповідає матеріальному стану та фінансовим можливостям ОСОБА_2 , а також є достатньою для задоволення належного рівня життя малолітньої дитини, для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч. 1 ст. 192 СК України) .
Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з 08.02.2021, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі справа "Серявін проти України" від 10.02.2010, § 58) .
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів слід задовольнити частково. Слід визначити місце проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 . Слід стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів ОСОБА_2 , починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття. Слід стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.
Визначити місце проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів ОСОБА_2 , починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, відмовити.
Рішення може бути оскаржене.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий:       Ігор БИЧКОВ