ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1753/25	
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого – судді МАТУЩАКА О.І. 
суддів СКРИПЧУК О.С.
КРАВЧУК Н.М. 

За участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.
За участю представників учасників справи від:
апелянта – Лемішко І.П. (адвокат);
боржника – Тищенко О.І. (арбітражна керуюча);

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Концерн Галнафтогаз” (вх.ЗАГС №01-05/1550/26 від 18.05.2026)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.04.2026 (повна ухвала – 08.05.2026, суддя Чорній Л.З.)

у справі №914/1753/25

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Ю БІ СІ Інжинірінг” м. Харків

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Галицька Основа”, м. Львів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.06.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Галицька Основа»; визнано грошові вимоги ТОВ «Ю БІ СІ Інжинірінг» до боржника у розмірі 2 269 746,97 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна ТОВ «Галицька Основа» арбітражного керуючого Тищенко Оксану Іванівну.
Ухвалою суду від 20.08.2025 визначено перелік визнаних вимог кредиторів ТОВ «Галицька Основа».
Ухвалою суду від 19.11.2025, зокрема, клопотання розпорядника майна Тищенко О.І. від 10.11.2025 про затвердження плану санації ТОВ «Галицька Основа» задоволено; припинено процедуру розпорядження майном боржника; припинено повноваження розпорядника майна; затверджено план санації ТОВ «Галицька Основа»; введено процедуру санації боржника; призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Тищенко О.І.
Оприлюднено у встановленому Кодексом України з процедур банкрутства (надалі – КУзПБ) порядку повідомлення про введення процедури санації боржника ТОВ «Галицька Основа».
10.01.2026 АТ «Концерн Галнафтогаз» через систему «Електронний суд» подало заяву про визнання грошових вимог до боржника на суму 1 661 860,07 грн, в тому числі 5 324, 80 грн судового збору.
Господарський суд Львівської області ухвалою від 29.04.2026 в задоволенні заяви АТ «Концерн Галнафтогаз» про визнання грошових вимог у розмірі 1 661 860,07 грн до боржника відмовив.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлені АТ «Концерн Галнафтогаз» грошові вимоги ґрунтуються на наказі Господарського суду Львівської області від 05.02.2013 у справі № 5015/5258/12, строк пред`явлення якого до виконання закінчився.
Крім того, місцевий господарський суд виходив із того, що заявником не доведено переходу до нього права вимоги за договором відступлення права вимоги від 23.12.2016, оскільки матеріали справи не містять доказів передачі первісним кредитором оригіналів документів, які посвідчують право вимоги, доказів письмової згоди боржника на відступлення права вимоги та повідомлення боржника про таке відступлення, а також доказів виконання заявником обов`язку щодо сплати договірної ціни відступленого права вимоги.
Враховуючи, що кредиторські вимоги заявника ґрунтуються на виконавчому документі, строк пред`явлення якого до виконання закінчився та в поновленні якого суд ухвалою від 23.04.2026 відмовив, суд дійшов висновку про відмову у визнанні заявлених грошових вимог у справі про банкрутство, виходячи з того, що закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та його непоновлення позбавляє можливості визнання відповідних кредиторських вимог у процедурі банкрутства.
АТ "Концерн "Галнафтогаз" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.04.2026 та прийняти нове рішення, яким подану заяву про визнання грошових вимог задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для визнання грошових вимог АТ «Концерн Галнафтогаз».
Скаржник зазначає, що висновок місцевого господарського суду про відсутність письмової згоди боржника на відступлення права вимоги є помилковим, оскільки відсутність такої згоди сама по собі не свідчить про недійсність договору про відступлення права вимоги. На думку апелянта, до моменту визнання зазначеного договору недійсним у судовому порядку діє презумпція його правомірності, а суд при вирішенні питання про заміну кредитора не вправі фактично встановлювати недійсність правочину. 
Крім того, апелянт вважає безпідставними висновки суду щодо недоведеності переходу до нього права вимоги. Зазначає, що право вимоги перейшло до АТ «Концерн Галнафтогаз» у день укладення договору про відступлення права вимоги, тоді як оплата його вартості не була умовою переходу права вимоги. При цьому, скаржник вказує, що зобов`язання щодо сплати вартості відступленого права вимоги було виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується актом від 30.12.2016, який подано до суду апеляційної інстанції.
Також апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність доказів передачі документів, що посвідчують право вимоги. Зазначає, що закон не вимагає обов`язкового оформлення передачі документів актом приймання-передачі, а всі оригінали документів, які підтверджують право вимоги, перебувають у його володінні та досліджувалися судом першої інстанції під час розгляду справи.
Крім того, скаржник заперечує висновок суду про пропуск строку пред`явлення наказу до виконання. Посилається на те, що строк повторного пред`явлення наказу розпочався з дня скасування ухвали про забезпечення позову, тобто з 05.06.2018, однак про скасування заходів забезпечення позову йому стало відомо лише 03.04.2026 після отримання відповіді на адвокатський запит. На думку апелянта, він не був учасником відповідної цивільної справи, не отримував процесуальних документів та не мав можливості дізнатися про скасування заходів забезпечення позову, а тому строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено з поважних, незалежних від нього причин. 
17.06.2026 від представника ТОВ «Основа» надійшло клопотання про доступ до матеріалів апеляційного провадження у цій справі в підсистемі «Електронний суд» та про відкладення розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що з аналізу положень ст. 202 ГПК України вбачається, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для чого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи зазначене, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаного вище клопотання, оскільки наявних матеріалів справи є достатньо для прийняття законного і обґрунтованого рішення у цій справі.
Відзивів на апеляційну скаргу, а також інших додаткових заяв чи клопотань, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками справи подано не було.
Ухвалою від 17.06.2026 суд задовольнив заяву представника ТОВ «Основа» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Суд попередив представника, що в силу ч. 5 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.
18.06.2026 у судовому засіданні взяли участь представник апелянта та арбітражна керуюча, які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги. Представник ТОВ «Основа» не забезпечив участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Представники інших учасників у справі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Беручи до уваги зазначене, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників учасників справи, які не з?явилися.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі – КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 1 КУзпБ визначено термін кредитор юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. 
До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. 
Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. 
При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. До заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника в обов`язковому порядку додаються, зокрема, документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.
Разом з тим, ч. 4 ст. 45 КУзПБ визначено, що для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів. Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, то сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають.
Матеріалами справи підтверджується, що 02.11.2011 між ПП «Фінторін» (яке в подальшому було перейменовано на ПП «Окко-Бізнес Контракт»), від імені якого діяло ПАТ «Концерн Галнафтогаз» на підставі договору доручення № 1/03-10/11 від 03.10.2011, та ТОВ «Галицька Основа» було укладено договір підряду № 1/1-2-11/371 (надалі - договір). Відповідно до умов договору боржник зобов`язався на свій ризик виконати увесь комплекс робіт з будівництва автозаправного комплексу на 250 заправок на добу в складі комплексу придорожнього сервісу в с. Пасіки Зубрицькі Пустомитівського району Львівської області (далі - об`єкт будівництва), а також передати закінчений будівництвом об`єкт кредитору у встановлений цим договором термін (строк).
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 21.09.2012 у справі № 111/07.12 позов ПП «Фінторін» задоволено, вирішено стягнути з ТОВ «Галицька основа» 966 002,00 грн боргу за невиконані роботи; 700 000,00 грн збитків у заздалегідь визначеному розмірі; 1 700,00 грн сплаченого третейського збору за розгляд справи в третейському суді.
Ухвалою від 25.12.2012 заяву ПП «Фінторін» про видачу виконавчого документа задоволено. Видано ПП «Фінторін» наказ на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 21.09.2012 у справі № 111/07.12 на стягнення з ТОВ «Галицька основа» користь ПП «Фінторін» 966 002,00 грн боргу за невиконані роботи, 700 000,00 грн збитків, 1 700,00 грн сплаченого третейського збору. Присуджено до стягнення з ТОВ «Галицька основа» на користь ПП «Фінторін» 1 609,50 грн судового збору на відшкодування витрат на сплату судового збору за подання заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду.
На виконання вказаної ухвали господарським судом видано відповідні накази.
В процесі примусового виконання наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 21.09.2012 року у справі № 111/07.12 із боржника стягнуто на рахунок ПП «Окко-Бізнес Контракт» 12 776,23 грн.
23.12.2016 між ПП «Окко-Бізнес Контракт» та ПАТ «Концерн Галнафтогаз» укладено договір про відступлення права вимоги № КГНГ/23-12/16/ П. За цим договором в порядку та на умовах, що ним визначені, кредитор відступає новому кредитору належне кредитору право вимоги кредитора до ТОВ «Галицька Основа» щодо погашення заборгованості по договору підряду №1/1-2-11/371 від 02.11.2012, на загальну суму 1 656 535,27 грн (надалі - право вимоги), а новий кредитор набуває право вимоги у обсязі та на умовах, визначених договором, та зобов`язується оплатити кредитору договірну ціну права вимоги у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.2 договору право вимоги на суму 1 656 535,27 грн, яке відступається кредитором новому кредитору на підставі цього договору, є дебіторською заборгованістю (правом вимоги) кредитора до боржника щодо оплати боргу по договору підряду №1/1-2-11/371 від 02.11.2012 право вимоги (заборгованість) в сумі 1 656 535, 27 грн, визнаною рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 21.09.2012 у справі №111/07.12, на примусове виконання якого видано наказ Господарського суду Львівської області від 05.02.2013 у справі №5015/5258/12.
Таким чином, товариство посилається на те, що набуло право вимоги до боржника, однак зобов`язання боржника перед заявником в розмірі 1 656 535,27 грн не виконані.
В силу норм КУзПБ, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).
Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником; надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України). 
Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанови Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18 та від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).
Заявник самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.
Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду необхідно розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №922/1014/18).
На підтвердження зазначених грошових вимог АТ «Концерн Галнафтогаз» надало суду: копію договору підряду № 1/1-2-11/371 від 02.11.2011; копію додатку № 1 від 02.11.2011 до договору підряду № 1/1-2-11/371 від 02.11.2011; копія додатку № 2 від 02.11.2011 до договору підряду № 1/1-2-11/371 від 02.11.2011; копію довіреності ТОВ «Галицька основа» на Тритяк Р.В. на укладення цивільно-правових договорів; копію рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 21.09.2012 у справі № 111/07.12; копію наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 21.09.2012 у справі № 111/07.12; копію договору про відступлення права вимоги № КГНГ/23-12/16/П від 23.12.2016; копію протоколу № 27 загальних зборів учасників ТОВ «Галицька Основа» від 02.11.2011; копію протоколу № 02/19 позачергових загальних зборів ПАТ «Концерн Галнафтогаз» від 11.12.2019 року (питання № 2 зміна типу товариства із публічного на приватне).
Судом першої інстанції встановлено, що заявлені кредиторські вимоги підтверджуються рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 21.09.2012 у справі № 111/07.12; ухвалою Господарського суду Львівської області 25.12.2012 у справі № 5015/5258/12 та наказом Господарського суду Львівської області від 05.02.2013 у справі №5015/5258/12 на примусове виконання рішення (ухвали) господарського суду від 25.12.2012.
Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що 07.04.2026 АТ «Концерн Галнафтогаз» подало заяву про заміну стягувача, поновлення строку пред`явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу.
Ухвалою суду від 23.04.2026, резолютивна частина якої залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.06.2026, відмовлено в задоволенні заяви АТ «Концерн Галнафтогаз» про заміну стягувача, поновлення строку пред`явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу.
Верховний Суд у постановах від 26.10.2022 у справі № 909/1347/19, від 13.12.2022 у справі № 910/1959/22, від 21.08.2024 у справі №916/2992/23 зробив правовий висновок, що закінчення строку пред`явлення виконавчих документів на примусове виконання судового рішення і не поновлення цього строку у встановленому законом порядку позбавляє можливості визнання кредиторських вимог (за вказаним судовим рішенням) у справі про банкрутство.
Оскільки заявлені АТ «Концерн Галнафтогаз» грошові вимоги ґрунтуються на наказі Господарського суду Львівської області від 05.02.2013 у справі № 5015/5258/12, а можливість його повторного пред`явлення до виконання втрачена у зв`язку з відмовою у поновленні відповідного строку, такі вимоги не можуть вважатися належно підтвердженими у розумінні ст. 45 КУзпБ та не підлягають визнанню у цій справі про банкрутство.
Таким чином, незалежно від інших доводів апеляційної скарги щодо переходу права вимоги, дійсності договору про відступлення права вимоги та достатності доказів матеріального правонаступництва, відсутність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є самостійною та достатньою підставою для відмови у визнанні заявлених АТ «Концерн Галнафтогаз» грошових вимог до боржника.
Відповідно до ч.4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що надала відповіді на усі істотні доводи сторін, які мають значення при прийнятті судового рішення у цій справі.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В силу положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за апелянтом.
Керуючись ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерне товариство "Концерн Галнафтогаз" залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.04.2026 у справі №914/1753/25 – без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК 

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК