Справа № 643/7046/26
Провадження № 2/643/5578/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026   м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Броницької М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами у приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» в особі представника Бітнер Наталії Степанівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Бітнер Наталія Степанівна звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з останнього заборгованість за Кредитним договором № 19.02.2025-100002220 від 19.02.2025 у розмірі 24 240,00 грн та 2 662,40 грн судового збору. 
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 19.02.2025-100 002220, за яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати ОСОБА_1  кредит у розмірі 8 000,00 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом 168 днів, до 05.08.2025, повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. За договором встановлювалася фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування протягом всього строку кредиту. Розмір процентної ставки не міг бути збільшений в односторонньому порядку. Договором встановлювалася комісія, пов`язана з наданням Кредиту, яка за своєю економічною сутністю являлася платою за надання Кредиту – в розмірі 5 % від суми Кредиту та дорівнювала 400,00 грн. Протягом строку дії договору тарифи та комісії за фінансовою послугою залишаються незмінними. Денна процентна ставка становила 0,91% розраховувалася за формулою відповідно до дня кредитування.
Пунктом 3.1. Договору визначалося, що Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язувався повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію, у випадку встановлення такої за Умовами договору.
Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, Кредит надавався на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Також позичальник взяв на себе зобов`язання не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор. 
Згідно п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Кошти в рахунок кредиту підлягали перерахуванню Позичальнику на банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-60ХХ-ХХХХ-0664.
Як передбачалося у п. 4.3. Договору Днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а Днем погашення Кредиту/сплати платежу – день надходження коштів у касу Кредитодаця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, на підтвердження чого матиме місце виписка з поточного рахунку Кредитодавця. 
Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 240,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 000 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 10 640,00 грн, комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 400,00 грн, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 1 200,00 грн, неустойки у розмірі 4 000,00 грн, що порушує права та законні інтереси позивача.
Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова від 09.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві по суті спору заявив клопотання, у якому просив позов розглянути без участі представника, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Скерована на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвала про відкриття провадження, копія позову з доданими матеріалами 04.05.2026 повернулася на адресу суду з відміткою Укрпошти за закінченням встановленого терміну зберігання. 
У постанові від 18.12.2019 у справі № 2-4159/12 (753/12496/18) (провадження № 61-4961св19) Верховний Суд зробив висновок, що за загальним правилом повернення надісланої кореспонденції до суду із зазначенням причини повернення "за закінченням терміну зберігання" не є доказом належного інформування відповідача, а також не може беззаперечно свідчити про його відмову від одержання кореспонденції чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Втім, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Отже, сам лише факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11 (провадження No 61-6596ск20).
Таким чином, відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Оскільки подача відзиву є правом, а не обов`язком відповідача, відтак керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільну справу за наявними у ній матеріалами.
З боку сторін жодних клопотань, в тому числі клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, до суду не надходило. 
Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, відповідно до частини другої ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер кредитних правовідносин між сторонами, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню.
Судом встановлено, що 19.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 19.02.2025-100002220, за яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000,00 грн, а останній зобов`язався протягом 168 днів, до 05.08.2025, повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами (а.с. 28-34). 
За формою укладення кредитний договір являвся електронним кредитним договором, укладеним у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п. 2.2. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: власне пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), розміщеної на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодацем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (оферти), сформованої на сайті кредитодавця, та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Згідно п. 3.3. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), дата надання/видачі кредиту, строк кредитування, проценти за користування кредитом та графік платежів встановлювалися в Заявці, яка є невід`ємною частиною оферти.
Заявка містила наступні істотні умови кредитування: п. 1: дата надання/видачі кредиту – 19.02.2025; п. 2: сума кредиту: 8 000,00 грн; п. 3: строк, на який надається кредит - 168 днів з дати його надання; п. 4: дата повернення (виплати) кредиту – 05.08.2025.
Договір було підписано одноразовим ідентифікатором, відправленим позичальнику у смс-повідомленні – Е283 (а.с. 34, зворот).
За умовами укладеного кредитного договору встановлювалася фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування протягом всього строку кредиту. Розмір процентної ставки не міг бути збільшений в односторонньому порядку. Договором встановлювалася комісія, пов`язана з наданням Кредиту, яка за своєю економічною сутністю являлася платою за надання Кредиту – в розмірі 20 % від суми Кредиту та дорівнювала 3 200,00 грн. Протягом строку дії договору тарифи та комісії за фінансовою послугою залишаються незмінними. Денна процентна ставка становила 0,93% розраховувалася за формулою відповідно до дня кредитування.
Пунктом 3.1. Договору визначалося, що Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язувався повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію, у випадку встановлення такої за Умовами договору.
Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, Кредит надавався на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Також позичальник взяв на себе зобов`язання не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор. 
Згідно п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Кошти в рахунок кредиту підлягали перерахуванню Позичальнику на банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-60ХХ-ХХХХ-0664.
Як передбачалося у п. 4.3. Договору Днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а Днем погашення Кредиту/сплати платежу – день надходження коштів у касу Кредитодаця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, на підтвердження чого матиме місце виписка з поточного рахунку Кредитодавця. 
Суд дослідив наявну у матеріалах справи довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 30.03.2026 за вих. № 410-3003, з якої встановлено, що 19.02.2025 о 18:19 було успішно перераховано грошові кошти в сумі 8 000,00 грн на платіжну картку клієнта за номером картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 658200083, призначення платежу: видача за договором кредиту № 19.02.2025-100 002220 (а.с. 42). 
Платіж було перераховано на підставі Договору про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 46-55).
Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому станом на 25.03.2026 у нього виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму у розмірі 24 240,00 грн, яка відповідно до наданої суду довідки-розрахунку за контрагентом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 000 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 10 640,00 грн, комісії в розмірі 1 600,00 грн, неустойки (штрафів) у розмірі 4 000,00 грн (а.с. 36-40). 
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферту) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження всіх умов та правил, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у низці постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19 та від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Щодо правової природи укладеного Кредитного договору № 19.02.2025-100002220 від 19.02.2025, то він являється кредитним договором, відповідно до якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Нормою ст. 629 ЦК України вреламентовано, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
У відповідності до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідач не надав суду будь-яких доказів щодо виконання взятих на себе за договором зобов`язань щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитними договорами. 
З урахуванням встановленого, оскільки відповідач зі свого боку не виконав умови договору, в результаті чого утворилася заборгованість, позовні вимоги спрямовані на відновлення позивачем своїх порушених прав та законних інтересів, кожен аргумент позивача знаходить своє підтвердження наявними у матеріалах справи доказами, не спростований доводами відповідача, відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого за подання позову судового збору в розмірі 2 662,40 грн (а.с. 58).
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 15, 258, 259, 263-265, 268, 274, 277, 354-355 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» суму заборгованості за Кредитним договором № 19.02.2025-100002220 від 19.02.2025 в розмірі 24 240 (двадцять чотири тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, індекс 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133А; 
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя М.В. Броницька