Справа № 387/212/26
Номер провадження по справі 2-а/387/9/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд, Кіровоградської області, в складі:

головуючого судді   Майстер І. П. 
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.

розглянувши в письмовому провадженні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, Департаменту патрульної поліції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача інспектор 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Швець І.С., про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі

В С Т А Н О В И В :

Позиція позивача
Позивач звернувся до суду з позовом про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, в якійзазначив, що він керував скутером АІМА ХІОМА з електродвигуном потужністю 1200 Вт. Цей скутер є немеханічним транспортним засобом. Його було зупинено та складено постанову серії ЕНА № 6650337 від 11.02.2026 за ч.1 ст. 126 КпАП України, вважає її протиправною, а тому вимушений її оскаржити в судовому порядку. Також позивач зазначив, що у п.1.10 ПДР України наведені терміни, що використовуються у правилах дорожнього руху та мають такі значення: транспортний засіб — це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб — транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; мопед — двоколісний транспортний засіб, що має двигун із робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Згідно з п. 2.1 «ґ» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до п. 30.1 ПДР України власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану, протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.
Законодавством розмежовано поняття «механічний транспортний засіб» і «транспортний засіб». Різниця між цими поняттями полягає в наявності двигуна внутрішнього згоряння, а також потужності електродвигуна.
Отже, транспортний засіб, зокрема скутер, з електродвигуном, вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує 3 кВт, та підлягає реєстрації в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, що підтверджується реєстраційним документом на транспортний засіб.
З порівняння понять «транспортний засіб», «механічний транспортний засіб» і «мопед» вбачається, що мопед є різновидом механічного транспортного засобу, який має двигун внутрішнього згоряння з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю від 3 до 4 кВт. Отже, враховуючи відсутність визначення «електроскутер» у Правилах дорожнього руху України, електроскутер можливо прирівняти до мопеда лише за наявності в нього електродвигуна потужністю від 3 до 4 кВт.
Окрім того позивач зазначає, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі — Закон).
Так, у ст. 1 Закону наведено терміни, які використовуються та вживаються в цьому Законі: власник наземного транспортного засобу (далі — власник транспортного засобу) — особа, яка є власником відповідно до закону або законним володільцем (користувачем) наземного транспортного засобу на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, договору оренди або на інших законних підставах; наземні транспортні засоби (далі — транспортні засоби) — транспортні засоби таких категорій:
автомобілі, мотоцикли (у тому числі моторолери та мотоколяски), мопеди, причепи до автомобілів; інші транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів, вантажу, багажу, пошти та/або обладнані спеціальним устаткуванням/обладнанням, за умови що відомості про такі транспортні засоби внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, передбаченого Законом України «Про дорожній рух».
Отже позивач вважає, що зазначене свідчить про те, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів здійснюється виключно за умови, що відомості про такі транспортні засоби внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
Отже, транспортний засіб, зокрема скутер, з електродвигуном потужністю двигуна менше ніж 3 кВт, не підпадає під дію вимог Закону та ПДР України щодо наявності у водія такого транспортного засобу страхового поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у тому числі реєстраційних документів на транспортний засіб.
З аналізу положень пунктів 1.10 та 2.1 ПДР України вбачається, що пристрої (електровелосипед, електроскутер тощо), в яких потужність електромотора до 3 кВт, не є механічними транспортними засобами у розумінні пункту 1.10 ПДР України, а значить на них не поширюються вимоги пункту 2.1 цих Правил щодо наявності у водія страхового поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
У свою чергу, Позивач у час, визначений у Постанові, керував скутером з електродвигуном потужністю 1200 Вт. Для керування вказаним транспортним засобом не є необхідною наявність страхового поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки такі документи передбачені виключно для механічних транспортних засобів.
Відтак, відсутній об`єкт та об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, зазначеного у Постанові.
При цьому винних дій Позивач також не вчиняв, що виключає й наявність суб`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення.
Зазначені висновки повністю узгоджуються із судовою практикою, що сформувалася під час розгляду справ цієї категорії за тих самих умов (аналогічна судова практика), а саме:
транспортний засіб: електроскутер потужністю двигуна до 3000 Вт (немеханічний транспортний засіб);
марки електроскутерів: Xioma, AIMA, Corso Ride, JUSTER, Т-МАХ та ін.;
інкриміноване адміністративне правопорушення: керування ТЗ особою, яка не має страхового поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; керування ТЗ особою, яка не має відповідного посвідчення водія (категорії А1).
Стаття 7 КпАП України визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
З даною постановою позивач не погоджується, вважає її протиправною, а тому вимушений її оскаржити в судовому порядку. 
Позиція Відповідача
Представник відповідача управління патрульної поліції надав до суду відзив згідно з яким вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський оцінив всі обставини справи установлюючи під час розгляду справи, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, вважають, що стягнення застосоване без порушення в межах ч.1 ст.126 КпАП України, за якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності. 
Стосовно обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України відповідач зазначив, що 11.02.2026 року під час здійснення патрулювання в складі екіпажу інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції Швеця Ігоря Сергійовича спільно з напарником на службовий планшетний пристрій надійшов виклик про те, що в м. Кропивницькому по вул. Шевченка, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода без травмованих за участю транспортного засобу RENAULT ZOE (номерний знак НОМЕР_1 ) та транспортного засобу FORTЕ (номерний знак НОМЕР_2 ). Дії патрульного при прибутті на місце ДТП полягали у встановленні осіб — учасників дорожньо-транспортної пригоди, зокрема шляхом отримання від них документів (посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів). Після прибуття на місце події були з`ясовані обставини та встановлені учасники дорожньо-транспортної пригоди. Під час перевірки документів учасників події встановлено, що ОСОБА_1 у м. Кропивницькому по вул. Шевченка, 1 керував транспортним засобом FORTЕ (номерний знак НОМЕР_2 ) без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового полісу, чим порушив вимоги п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КпАП України. На місці події здійснювалась відеофіксація на нагрудний портативний відеореєстратор відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026. Під час бесіди з поліцейськими позивач надав поліс страхування цивільно-правової відповідальності обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. Однак під час перевірки встановлено, що зазначений поліс є нечинним, що підтверджується відеозаписом з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського 472225 (час 17:48:20 — позивач надав поліс; 17:51:10 — поліцейським встановлено, що поліс не чинний).
Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, — поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія та реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху транспортний засіб — це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Пункт 1 статті 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» визначає, що електричний колісний транспортний засіб — це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоні тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. зазначено, що будь-яка особа, яка володіє або керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізував своє право володіти транспортним засобом та їздити на ньому, тим самим погодилися нести певну відповідальність і виконувати додаткові обов`язки в межах правового поля держави.
Відповідно до пункту 1.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» (далі — ПДР), ці Правила встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Згідно з пунктом 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність відповідно до законодавства.
Вказуючи на неправомірність притягнення до адміністративної відповідальності за вказані правопорушення, позивач у заявленому позові посилався на те, що він не був зобов`язаний здійснювати реєстрацію мопеда, оскільки не є механічним транспортним засобом, а отже не був зобов`язаний мати страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Так, у пункті 1.10 ПДР наведені визначення термінів, що вживаються в цих Правилах. Зокрема, механічний транспортний засіб — це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Мопед — двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Пунктом 2.1 а) і б) ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.
З другого півріччя 2024 року в Україні діє оновлений Закон № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 7 цього Закону прямо визначає, що на території України дозволяється використання лише забезпеченого транспорту, а статтею 1 чітко передбачено, що до наземного транспорту належать, зокрема, мотоцикли, моторолери, мотоколяски та мопеди.
Отже, відповідно до оновлень Закону про ОСЦПВ, збільшився перелік транспортних засобів, власники яких мають обов`язок застрахувати свою відповідальність. Це стосується транспортних засобів категорії «мопед» (незалежно від факту його реєстрації).
Постановою Кабінету Міністрів № 511 від 20 травня 2009 року затверджено нову редакцію Положення про порядок надання посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, відповідно до якої транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема А1 — мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, що мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Також відповідач зауважив, що під час розгляду справи позивач надав посвідчення водія відповідної категорії.
Норма ст. 126 КпАП України не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Розгляд справи було проведено відповідно до вимог чинного законодавства. Зокрема, під час розгляду справи позивачу було належним чином повідомлено та роз`яснено його права й обов`язки, передбачені ст. 268, 307, 308 КпАП України та ст. 63 Конституції України.
Сторона відповідача зауважила, що під час розгляду справи докази наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивачем надано не було.
Позивач скористався своїми правами у повному обсязі.
Інспектором під час розгляду адміністративної справи стосовно позивача було належним чином, відповідно до чинного законодавства, досліджено всі необхідні для прийняття рішення по справі докази та обставини відповідно до ст. 251, 252, 268 КпАП України.
Отже на думку органу поліції постанова є законною та обґрунтованою, просять в позові відмовити.
Процесуальні дії суду
Добровеличківським районним судом Кіровоградської області 04 березня 2026 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2026 позов було залишено без руху.
Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2026 було залучено співвідповідача у справі Департамент патрульної поліції.
На підставі ст. 262 КАС України, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі здійснення розгляду справи за відсутності учасників, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА від 6650337 інспектор 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Швець І.С., притягнув до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КпАП України, 11.02.2026 18:04:29 в м.Кропивницькому вул. Шевченка,1 ОСОБА_1 керував транспортним засобом без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 г ПДР України.
Також позивач надав суду характеристики скутера АІМА ХІОМАU1 з електродвигуном потужністю 1200 Вт., який віднесений до не механічного транспортного засобу електричний (електроскутер).
Оцінка суду та мотиви прийнятого рішення
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до п.2 розділу 4 інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 №1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст.283 КпАП України.
Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Також, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Правилами Дорожнього Руху (ПДР) України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Частиною 1 ст.126 КпАП України встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Як убачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України за керування транспортним засобом без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що транспортний засіб — електроскутер із потужністю двигуна 1200 Вт — не є механічним транспортним засобом у розумінні п. 1.10 Правила дорожнього руху України, а отже на нього не поширюються вимоги щодо обов`язкового страхування.
Водночас відповідач наполягає, що позивач керував транспортним засобом (мопедом), який підпадає під категорію наземних транспортних засобів, для яких наявність страхового поліса є обов`язковою.
Суд зазначає, що відповідно до п. 1.10 ПДР:
механічний транспортний засіб — це транспортний засіб, що приводиться в рух двигуном, зокрема електродвигуном потужністю понад 3 кВт;
мопед — двоколісний транспортний засіб з електродвигуном потужністю до 4 кВт.
Таким чином, законодавець розмежовує поняття «механічний транспортний засіб» та «мопед», хоча останній і є різновидом транспортного засобу.
Разом з тим, суд звертає увагу, що вимога щодо наявності страхового поліса, передбачена п. 2.1 «ґ» ПДР, прямо встановлена саме для водіїв механічних транспортних засобів.
З матеріалів справи встановлено, що позивач керував електроскутером потужністю 1200 Вт (1,2 кВт), що є меншим ніж 3 кВт, а отже такий транспортний засіб не відноситься до механічних транспортних засобів у розумінні ПДР.
Відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що транспортний засіб позивача підлягає обов`язковій реєстрації або що на нього поширюється обов`язок щодо наявності страхового поліса.
Посилання відповідача на зміни до законодавства щодо обов`язкового страхування суд оцінює критично, оскільки такі зміни не можуть тлумачитися розширено без чіткого нормативного закріплення обов`язку саме для транспортних засобів із відповідними технічними характеристиками.
Суд також враховує принцип законності, закріплений у ст. 7 КпАП України, відповідно до якого особа може бути піддана адміністративному стягненню лише на підставах і в порядку, прямо встановлених законом.
З огляду на відсутність чіткої правової норми, яка б зобов`язувала водія транспортного засобу з електродвигуном потужністю до 3 кВт мати поліс обов`язкового страхування, суд приходить до висновку про відсутність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.
Крім того, відповідно до практики Європейський суд з прав людини (зокрема у справі O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), хоча власники транспортних засобів несуть підвищені обов`язки, такі обов`язки повинні бути чітко визначені законом і передбачувані для особи.
У даному випадку неоднозначність правового регулювання щодо віднесення електроскутерів малої потужності до категорії транспортних засобів, для яких обов`язкове страхування є необхідним, не може тлумачитися на шкоду особі.
Відповідно до принципу in dubio pro reo, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена без належних правових підстав.
Відповідно до положень ст. 222, 288 КпАП України, справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху розглядаються органами Національної поліції, а постанови у таких справах можуть бути оскаржені до суду.
З аналізу вказаних норм убачається, що працівники патрульної поліції, які мають спеціальні звання, здійснюють розгляд справ про адміністративні правопорушення та виносять постанови від імені органів Національної поліції, а не як самостійні суб`єкти владних повноважень.
Водночас, відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, останній є юридичною особою публічного права та організовує діяльність своїх територіальних підрозділів, які безпосередньо здійснюють покладені на поліцію функції на відповідній території.
Як встановлено судом, оскаржувана постанова винесена інспектором патрульної поліції, який проходить службу в Управлінні патрульної поліції в Кіровоградській області — територіальному підрозділі Національна поліція України.
Отже, у спірних правовідносинах саме цей підрозділ є тим суб`єктом владних повноважень, через який держава реалізувала свої управлінські функції щодо позивача.
Суд звертає увагу, що хоча Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, він не приймав індивідуального рішення у цій справі та безпосередньо не вступав у правовідносини з позивачем, які є предметом судового розгляду.
З огляду на це, визначення відповідачем саме територіального підрозділу патрульної поліції, працівник якого виніс оскаржувану постанову, відповідає характеру спірних правовідносин та узгоджується із завданням адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав особи.
Залучення інспектора патрульної поліції як третьої особи у справі відповідає вимогам процесуального закону, оскільки саме ця посадова особа безпосередньо складала матеріали та виносила постанову, що оскаржується.
Таким чином, суд дійшов висновку, що інспектор патрульної поліції діяв від імені органу Національної поліції, належним відповідачем у справі є територіальний підрозділ поліції, в якому він проходить службу, визначення відповідачем Управління патрульної поліції в Кіровоградській області є правомірним. 
Крім того Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Згідно зі ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення та приймає рішення про застосування адміністративних стягнень.
Судом встановлено, що Управління патрульної поліції в Кіровоградській області є територіальним структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції та не має статусу окремої юридичної особи.
Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України та юридичною особою публічного права.
Отже, належним відповідачем у даній справі є саме Департамент патрульної поліції, від імені якого діяла посадова особа, що винесла оскаржувану постанову.
Суд зазначає, що Управління патрульної поліції в Кіровоградській області є територіальним структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції та не має статусу окремої юридичної особи. Водночас Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права та належним суб`єктом владних повноважень у даному спорі, за рахунок бюджетних асигнувань якого підлягають стягненню судові витрати.
Керуючись ст.ст.9, 245, 251, 280, 283, 289, 293 КпАП України, ст.ст. 9, 72, 73, 74, 77, 242, 243 -246, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ: 

Адміністративний позов ОСОБА_1 до до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, Департаменту патрульної поліції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача інспектор 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Швець І.С., про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі— задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 6650337 від 11 лютого 2026 року, винесену інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Швецем Ігорем Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
В разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;
Відповідач Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ( вул.Юрія Бутусова,22 м.Кропивницький); 
Відповідач Департамент патрульної поліції ( 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3 Код ЄДРПОУ 40108646);
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача інспектор 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Швець Ігор Сергійович,( вул.Юрія Бутусова,22 м.Кропивницький).

Суддя 
Добровеличківського районного суду 
Кіровоградської області   Майстер І. П.