ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/1282/25 	

Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Кудряшової Ю.В. 
секретар судового засідання: Воробйова І.Г.
за участю представників сторін:
від позивача: Столовнік М.І. 
від відповідача: Шевчук Ю.А. - адвокат, діє на підставі ордеру серії ВС №1424569 від 17.12.2025 (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції). 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу
за позовом Фізичної особи-підприємця Столовніка Миколи Івановича 
до Фізичної особи-підприємця Денесюк Анастасії Миколаївни 
про стягнення 124 000,00 грн. 

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 31 000,00 грн. заборгованості з орендної плати, 93 000,00 грн. плати згідно п.п. 3.3. договору оренди нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди нерухомого майна від 01.11.2024.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.
15.01.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що грубо порушив свої договірні зобов`язання, вчиняючи перешкоди у користуванні орендованим майном (висував вимогу продавцю, яка працювала у ФОП Денесюк А.М., негайно покинути приміщення та заборонив з`являтись в орендованому приміщенні до моменту повної оплати орендних платежів; замінив замки у орендованому приміщенні; встановив сигналізацію; перешкоджав у вилученні особистих речей та товару.
Даними діями орендодавець фактично унеможливив використання орендованого майна протягом червня-липня 2025 року.
Наведені обставини відповідач підтверджує змістом телефонної розмови (між матір`ю відповідачки та позивачем), зафіксованої на електронному носії, який подано суду.
Також відповідач звертав увагу суду на те, що після припинення договору сторонами було складено та підписано Акт повернення нерухомого майна з оренди, в якому зафіксовано факт повернення приміщення; підтверджено задовільний стан об`єкта; відсутні будь-які зауваження чи фінансові претензії з боку Орендодавця.
Підписання такого акту без застережень свідчить про припинення господарських зобов`язань сторін та відсутність взаємних претензій.
Саме позивач складав Акт повернення нерухомого майна з оренди, саме позивач надсилав його відповідачці та просив підписати його. Підтвердженням цьому є скріншот із особистого листування між Позивачем та Відповідачкою у месенджері "Viber".
28.01.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.
03.02.2026 від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення.
03.02.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про виклик свідків.
В послідуючому відповідачем подано суду заяви свідків.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 10.03.2026 відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідків, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
04.05.2026 від позивача до суду надійшли клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та повторне про витребування доказів у справі.
12.05.2026 до суду від позивача надійшло клопотання щодо неналежності доказів поданих відповідачем, а саме заяв свідків.
Ухвалою суду від 14.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Столовніка Миколи Івановича про повернення до стадії підготовчого провадження (вх. № 01-44/1788/26 від 04.05.2026). Також даною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Столовніка Миколи Івановича про витребування доказів у справі (вх. № 01-44/1789/26 від 04.05.2026).
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2024 між Фізичною особою-підприємцем Столовніком Миколою Івановичем (Орендодавець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Денесюк Анастасією Миколаївною (Орендар/відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна від 01.11.2024 (а.с. 6-7), відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою м. Житомир, проспект Миру, 19 (п.п. 1.1. договору).
Загальна площа: 103,3 кв.м (п.п. 1.2. договору).
Згідно п.п. 1.3. договору приміщення належить Орендодавцю на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2005, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Алексєєвою Г.А. (зареєстрованого в реєстрі за № 6118).
Пунктами 3.1.- 3.3. договору сторони передбачили:
- термін оренди з 01.11.2024 по 30.11.2026 року включно;
- строк оренди приміщення за письмовою згодою сторін може бути продовжений;
- сторони мають право у будь-який час достроково розірвати цей договір, письмово попередивши про це іншу сторону за три місяці. У випадку такого не попередження Орендар зобов`язується сплатити орендну плату за цей період.
Згідно п.п. 4.1 договору сторони дійшли згоди, що місячна орендна плата за користування приміщенням складає 31 000 грн.
Орендна плата за поточний місяць перераховується Орендодавцю авансом кожного першого числа місяця та сплачується незалежно від результатів господарської діяльності Орендаря (п.п. 4.2. договору).
Відповідно до п.п. 4.4. договору у випадку дострокового розірвання договору комунальні платежі здійснюються за час фактичного користування приміщенням з моменту попередження Орендодавця до фактичного звільнення приміщення. Про таке звільнення Орендар повинен письмово повідомити Орендодавця шляхом безпосереднього вручення такого повідомлення, або рекомендованим поштовим відправленням за адресою для листування з Орендодавцем. Про зміну адреси для листування Орендодавець зобов`язаний письмово повідомити Орендаря протягом 5 діб з моменту такої зміни.
Пунктом 5.1. договору передбачено, що приміщення повинно бути передане Орендодавцем та прийнято Орендарем по акту прийому-передачі.
Пунктом 8 договору сторони погодили наступне:
- після закінчення строку користування Орендар зобов`язаний передати Орендодавцю приміщення, що наймається, за актом здачі-приймання;
- протягом строку, зазначеного в п. 8.1. договору, Орендар зобов`язаний виїхати з приміщення та підготувати його до передачі Орендодавцю;
- приміщення вважається фактично переданим Орендодавцю з моменту підписання акту здачі - приймання;
- в момент підписання акту здачі - приймання Орендар передає Орендодавцю ключі від приміщення та кімнат.
Даний договір може бути розірвано на вимогу Орендодавця, зокрема: у випадку затримки Орендарем плати за користування приміщенням строком у 15 днів.
01.11.2024 сторонами у справі підписано акт передачі нерухомого майна від Орендодавця Орендарю.
09.07.2025 позивач отримав від відповідача повідомлення про розірвання договору оренди нерухомого майна від 01.11.2025.
В ході розгляду справи до матеріалів справи відповідачем долучено копію акту повернення нерухомого майна з оренди від 30.07.2025 (а.с. 68).
Як зазначив позивач, 21.08.2025 останній скерував відповідачу претензію з проханням сплатити 31 000,00 грн. заборгованості з орендної плати за липень 2025 року та 93 000,00 грн. плати згідно п.п. 3.3. договору від 01.11.2024.
Оскільки відповідач не відреагувала а претензію, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Згідно з ч. 1 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.
Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст. 763 ЦК України).
Також ч. 2 ст. 795 ЦК України унормовано, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Крім цього, статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Порушенням зобов`язання згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Проаналізувавши наведені вище норми законодавства та матеріали справи, господарський суд відзначає, що фактично 30.07.2025 акт повернення нерухомого майна з оренди підписано не було, передачі орендованого приміщення власнику не відбулося. Як зазначає сам відповідач у відзиві, примірник такого акту було надіслано позивачем відповідачу у месенджер "Viber".
Факт неповернення майна 30.07.2025 власнику підтвердив в судовому засіданні позивач.
Отже, подану суду копію акта від 30.07.2025 про повернення нерухомого майна з оренди суд оцінює критично.
Також посилання відповідача на перешкоджання позивачем у здійсненні користуватися орендованим майном не підтверджені жодним належним доказом (звернення до правоохоронних органів щодо незаконних дій, вчинених позивачем, тощо). 
Лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт заміни замків, встановлення сигналізації, недопуск до орендованого приміщення тощо.
За умови відсутності належних доказів повернення орендованого майна Орендодавцю 30.07.2025, наявності повідомлення відповідача про дострокове розірвання договору, та зважаючи на приписи п.п. 3.3. договору суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 31 000,00 грн. заборгованості з орендної плати за липень 2025 року та 93 000,00 грн. плати згідно п.п. 3.3. договору від 01.11.2024 обґрунтованою.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).
Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. 
Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ: 

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Денесюк Анастасії Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
- на користь Фізичної особи-підприємця Столовніка Миколи Івановича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 124 000,00 грн. заборгованості за договором оренди нерухомого мана від 01.11.2024, з яких: 31 000,00 грн. заборгованості з орендної плати за липень 2025 року, 93 000,00 грн. плати згідно п.п. 3.3. договору від 01.11.2024, а також 3 028,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. 

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.06.26 

Суддя Кудряшова Ю.В. 

Список розсилки:
1 - позивачу нарочно
2 - представнику відповідача адвокату Шевчуку Ю.А. в Електронний кабінет