Справа № 560/18729/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

26 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, 2025 рік;
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, за 2020 рік, за 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік, за 2024 рік, за 2025 рік.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у період з 15.02.2003 року по 01.09.2025 року проходив службу цивільного захисту в Головному управлінні ДСНС України у Хмельницькій області та був звільнений у зв`язку зі скороченням штату на підставі наказу № 541. Позивач вказує на протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 2019 по 2025 роки. Наголошує, що неотримання цієї допомоги, зокрема за випускний 2025 рік, прямо підтверджується записами у його грошовому атестаті. 
Оскільки відповідач листом від 13.10.2025 року відмовив у задоволенні його заяви про проведення відповідних виплат, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх конституційних прав на належне грошове забезпечення.
Ухвалою судді Хмельницького окружного адміністративного суд Гнап Д.Д. від 05.11.2025 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
На підставі Указу Президента України від 24.02.2026 № 171/2026 суддю ОСОБА_2 призначено на посаду судді Сьомого апеляційного адміністративного суду. Відповідно до наказу в.о. голови Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року № 36-п суддю ОСОБА_2 виключено зі штату Хмельницького окружного адміністративного суду з 02 березня 2026 року.
Ухвалою судді Блонського В.К від 06.03.2026 постановлено прийняти до свого провадження адміністративну справу №560/18729/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Представник Головного управління ДСНС України у Хмельницькій області подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не належить до обов`язкових виплат грошового забезпечення і здійснюється виключно в межах затвердженого фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі установи на відповідний рік. Зауважує, що керівник бюджетної установи зобов`язаний брати фінансові зобов`язання та витрачати кошти лише у межах асигнувань. Так, за кожен спірний рік управління діяло в межах наданих бюджетних повноважень: У 2019 та 2025 роках кошторисами Головного управління взагалі не передбачалися кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Крім того, позивач у ці періоди не звертався з відповідними рапортами, що є обов`язковою умовою для нарахування такої виплати. У 2020, 2021, 2022 та 2023 роках матеріальна допомога була нарахована та повністю виплачена позивачу в межах кошторисних призначень на підставі відповідних наказів управління. У 2024 році у зв`язку з обмеженим фінансуванням (зняттям та подальшим частковим відновленням ДСНС України асигнувань) допомогу виплачено у розмірі 23491,58 грн, що відповідало наявному бюджетному фонду установи на той момент. Представник відповідача підкреслила, що право особи на отримання матеріальної допомоги та обов`язок керівника щодо її виплати перебувають у прямій залежності від обсягу бюджетного фінансування. Оскільки у спірні періоди виплати здійснювалися у максимальних межах наявних кошторисних призначень, Головне управління просить суд повністю відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 у період з 15.02.2003 року по 01.09.2025 року проходив службу цивільного захисту в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області з відповідними переведеннями на займані посади.
Наказом Головного управління ДСНС України у Хмельницькій області від 01.09.2025 року № 541 «Про звільнення осіб начальницького складу», підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільнено зі служби цивільного захисту та виключено з кадрів ДСНС з 01.09.2025 року на підставі пункту 176 підпункту 4 у зв`язку із скороченням штату.
30.09.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку його грошового забезпечення за період 2020-2025 років із застосуванням показників прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законами про Державний бюджет України на 1 січня відповідного календарного року, а також про виплату допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 15.02.2003 року по 01.09.2025 року, грошової компенсації за неотримане речове майно та компенсації за невикористані дні відпустки.
Листом від 13.10.2025 року № 6704-6473/6709 Головне управління ДСНС України у Хмельницькій області відмовило позивачу в задоволенні вказаних вимог.
Стосовно виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 2019 по 2025 роки, судом на підставі матеріалів справи встановлено таке.
У 2019 році згідно з кошторисом установи від 18.01.2019 року та Розрахунком потреби в коштах, кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань передбачені не були, рапорт про надання цієї допомоги позивачем під час служби не подавався.
У 2020 році на підставі наказу відповідача від 22.12.2020 року № 536 позивачу нараховано та виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 3250,00 грн.
У 2021 році на підставі наказу відповідача від 16.12.2021 року № 634 позивачу нараховано та виплачено вказану допомогу в розмірі 5450,00 грн.
У 2022 році на підставі наказу відповідача від 10.11.2022 року № 551 позивачу нараховано та виплачено матеріальну допомогу в розмірі 20 926,30 грн (визначено з місячного грошового забезпечення).
У 2023 році на підставі наказу відповідача від 14.08.2023 року № 435 позивачу нараховано та виплачено матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення за серпень 30 280,00 грн.
У 2024 році: на підставі наказу відповідача позивачу в межах наявних кошторисних призначень (з урахуванням змін до кошторису щодо зменшення та подальшого часткового відновлення фінансування) нараховано та виплачено матеріальну допомогу в розмірі 23 491,58 грн.
У 2025 році згідно з кошторисом установи від 07.01.2025 року кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не виділялися; під час проходження служби у 2025 році ОСОБА_1 із рапортом про надання такої допомоги до керівництва не звертався.
Не погоджуючись із невиплатою відповідачем матеріальної допомоги у спірні періоди, позивач звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд враховує таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи питання щодо правомірності дій чи бездіяльності відповідача, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено структуру грошового забезпечення, умови та порядок його виплати для відповідних категорій осіб.
Пункт 2 цієї постанови передбачає, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Підпунктом 3 пункту 5 постанови № 704 визначено, що керівники державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання мають право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Отже, суд вказує на те, що на рівні Кабінету Міністрів України закріплено: характер цієї допомоги як одноразового додаткового виду грошового забезпечення; те, що її надання здійснюється за рішенням керівника органу; пряму залежність від наявності відповідних асигнувань у кошторисі.
На виконання постанови № 704 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 № 623 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (зареєстровано в Мін`юсті 16.08.2018 за № 944/32496).
Суд застосовує положення цієї Інструкції в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин у цій справі.
Так, Інструкція визначає структуру грошового забезпечення, порядок його виплати та одноразових виплат при звільненні.
Зокрема, зі змісту вказаної Інструкції вбачається таке: грошове забезпечення складається з місячного грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, до яких належить, у тому числі, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; детальний порядок надання цієї допомоги врегульований окремими пунктами Інструкції, які встановлюють, що: матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається один раз на рік за місцем проходження служби за рішенням керівника (командира) органу служби цивільного захисту; підставою для надання такої допомоги є рапорт особи рядового чи начальницького складу та відповідний наказ керівника; допомога виплачується у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за минулий рік у поточному році не виплачується (тобто має «річний» характер і не переноситься автоматично на наступні роки).
Крім того, пункт 13 розділу ІІ Інструкції № 623 встановлює загальне правило, що грошове забезпечення, яке належить особам рядового і начальницького складу і своєчасно не виплачено або виплачено в меншому розмірі, виплачується за весь період, упродовж якого вони мали право на нього, але не більш як за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Ця норма стосується вже набутих прав на відповідні виплати (зокрема, у випадку, коли виплата була нарахована, але не виплачена або виплачена не в повному розмірі). Вона не скасовує вимоги про необхідність наявності рішення керівника та нарахувань, що породжують саме «належну, але не виплачену» суму.
Окрім того, питання правової природи та умов виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань уже було неодноразово предметом розгляду Верховного Суду.
Зокрема, у постанові від 31.05.2023 у справі № 620/17864/21 (касаційне провадження № К/990/4616/23) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи спір щодо виплати матеріальної допомоги поліцейському, дійшов, зокрема, таких висновків: матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, надання якого здійснюється в межах асигнувань та на підставі дискреційного рішення керівника; можливість отримання зазначеної допомоги залежить від обсягу бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення, принаймні на відповідний період року; недостатність бюджетних асигнувань на виплату матеріальної допомоги може бути правомірною підставою для відмови у її виплаті, якщо законом прямо пов`язано надання цього виду забезпечення з наявністю таких асигнувань і рішенням керівника.
З цих міркувань суд дійшов висновку про те, що подання рапорту про виплату матеріальної допомоги, що є необхідною (але не достатньою) для цього умовою, ще не створює для керівника обов`язку її виплатити, якщо для цього немає відповідних бюджетних коштів. Тут варто зауважити також, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, а також нецільове використання бюджетних коштів є порушенням бюджетного законодавства (учасником бюджетного процесу), за яке Бюджетний кодекс України передбачає заходи впливу (стаття 117).
Судом з матеріалів справи встановив, що затвердженими кошторисами Головного управління на 2019 та 2025 роки фінансування видатків на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань взагалі не передбачалося. Оскільки обов`язковою юридичною підставою для розгляду питання про нарахування вказаної допомоги є ініціатива самого службовця, виражена у формі рапорту, а позивач із такими рапортами у 2019 та 2025 роках до керівництва не звертався, у відповідача не виникло ані правових підстав, ані фінансових повноважень для видачі відповідного наказу про виплату. Відтак, дії відповідача у ці періоди повністю відповідали вимогам Бюджетного кодексу України та Постанови КМУ № 704.
Щодо вимог за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки.
Доводи позивача про невиплату йому матеріальної допомоги у зазначені роки повністю спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Судом встановлено, що на підставі відповідних наказів установи позивачу було нараховано та фактично виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань: у 2020 році - 3250,00 грн, у 2021 році - 5450,00 грн, у 2022 році - 20 926,30 грн, у 2023 році - 30 280,00 грн. Виплати здійснені у межах наявного фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах на відповідні роки. Оскільки матеріальна допомога за ці роки вже була отримана позивачем, повторне її стягнення є безпідставним, а права позивача у цій частині ніяким чином не порушені.
Щодо вимог за 2024 рік.
Встановлюючи обставини нарахування допомоги у 2024 році, суд зазначає, що внаслідок об`єктивних чинників, таких як зменшення фінансування ДСНС України та його подальшого лише часткового відновлення, доведені кошторисні призначення не забезпечили покриття матеріальної допомоги в обсязі повного місячного грошового забезпечення для всього особового складу. Керівництво Головного управління, діючи в межах дискреційних повноважень та з метою дотримання фінансової дисципліни, виплатило позивачу допомогу в розмірі 23 491,58 грн. Беручи до уваги правову позицію Верховного Суду, згідно з якою розмір допомоги визначається керівником з огляду на обсяг виділених асигнувань, суд констатує, що відповідач ухвалив законне рішення в межах наявного бюджетного фонду. Сама по собі виплата допомоги в розмірі, меншому за повне грошове забезпечення, за умов браку бюджетних коштів не свідчить про протиправність дій органу владних повноважень.
З урахуванням встановлених обставин та на підставі аналізу наведених вище положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач при звільненні позивача зі служби не допустив протиправної бездіяльності щодо невиплати йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищезазначене, оскільки відповідач за кожен спірний рік діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, суд доходить висновку про відсутність ознак протиправної поведінки чи бездіяльності з боку Головного управління ДСНС України у Хмельницькій області, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З огляду на відмову у задоволені позову розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (вул. Героїв Чорнобиля, 1/2,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29008 , код ЄДРПОУ - 38662200) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський