Справа № 766/16330/25
н/п 1-кп/766/273/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Херсона дистанційно, в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2025 року за №62025080200002034, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Херсон, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, на час вчинення кримінального правопорушення - військовослужбовця військової служби за контрактом, бойового медика 2-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, старшого сержанта, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді бойового медика 2-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «старший сержант», 09 вересня 2025 року приблизно о 15.50 год., перебуваючи у місці тимчасової дислокації 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України поблизу АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2, 11, 16, 30, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, відкрито відмовився виконати наказ командира 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , направлений на виконання бойового розпорядження командира батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майора ОСОБА_7 від 09.09.2025 №848 дск щодо покращення 10 вересня 2025 року тактичного положення вогневої позиції на лівому березі річки Дніпро із завданням своєчасного виявлення розвідувальних (штурмових) груп противника нанесення йому вогневого ураження та недопущення його просування до берегової лінії річки Дніпро, а також проведення евакуації та заміни військовослужбовців, які отримали поранення під час виконання бойових завдань на вогневій позиції «Чикаго» на лівому березі річки Дніпро по лівому берегу русла річки Верхня Кінка, хоча об`єктивно повинен був і міг його виконати Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану. 

ІІ. Позиція сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_4 вказав на доведеність винуватості ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та просив призначити покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі та на підставі ст. 58 КК України замінити покарання у виді позбавлення волі, призначивши покарання у виді службового обмеження військовослужбовців із відрахуванням в дохід держави з суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків строком на 2 (два) роки. 
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину, у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, у скоєному розкаявся. При цьому показав, що 09.09.2025 року, приблизно о 15:00 год., при проведенні шикування групи військовослужбовців, командиром роти було проголошено наказ про виконання бойового завдання на лівому березі річки Дніпро, яке було пов`язано з евакуацією поранених та зайняттям позицій. Від виконання наказу відмовився, посилаючись на незадовільний стан здоров`я. Про вчинене шкодує. Підтвердив намір в подальшому проходити військову службу. Проти перерахування коштів на підтримку ЗСУ, що були предметом застави, не заперечував.
Захисник ОСОБА_5 у своїй промові під час судових дебатів, не оспорюючи факт доведеності винуватості ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України, вважав, що запропонована прокурором міра покарання в цілому відповідає ступеню тяжкості вчиненого його підзахисним правопорушення, разом з цим вважав за можливе визначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження військовослужбовців із відрахуванням в дохід держави з суми грошового забезпечення 15 (п`ятнадцять) відсотків строком на 1 (один) рік. 

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Прокурор під час судового розгляду просив обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням матеріалів, що характеризують його особу та, відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений та його захисник не заперечували проти запропонованого прокурором порядку та обсягу дослідження доказів.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

IV. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому, при цьому жодних перешкод під час досудового розслідування та судового провадження не чинив, не намагався уникнути відповідальності, тому відповідно ст. 66 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить визнання вини останнім та щире каяття. Крім того, перерахування коштів на підтримку ЗСУ, що були предметом застави та внесені заставодавцем, визнається судом як пом`якшуюча обставина, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові ККС ВС від 19.07.2023 року у справі № 442/2407/22 (провадження № 51-2963км23).
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

V. Мотиви призначення покарання

Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.
Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд зважає на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, а саме: останній має захворювання, пов`язані з проходженням військової служби який має постійне місце проживання, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий та вперше притягається до кримінальної відповідальності, має відомчу відзнаку командувача НГУ «Ветеран служби», за місцем проходження служби характеризується посередньо.
Враховуючи викладене суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 можливо призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України, пов`язане із позбавленням волі. 
За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. (ч. 1 ст. 69 КК України).
З урахуванням правил, визначених ч. 1 ст. 69 КК України та фактичних обставин справи, а також обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь його суспільної небезпеки, суд вважає за можливе перейти до покарання нижче від найнижчої межі, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченого.
Крім того, при вирішенні питання щодо міри покарання ОСОБА_3 , суд враховує положення ч. 1, 2 ст. 58 КК України, відповідно до яких покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.
Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання. 
З огляду на викладене, а також ту обставину, що ОСОБА_3 являється військовослужбовцем військової служби за контрактом, враховуючи позицію обвинуваченого, який виявив бажання і в подальшому проходити військову службу, існують достатні підстави для призначення саме покарання у виді службового обмеження, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, а також сприятиме подальшому проходженню ОСОБА_3 військової служби та захисту суверенітету та територіальної цілісності України.

VI. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.

Матеріальна шкода правопорушенням не заподіяна. Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

VIІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.09.2025 (справа № 487/6744/25, провадження № 1-кс/487/4173/25) відносно ОСОБА_3 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання від вартою із визначенням застави у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, який рахується з 09.09.2025 року.
Застава у визначеному розмірі внесена заставодавцем ОСОБА_8 , що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № 2.304566031.1 від 12.09.2025 року, внаслідок чого до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. 
Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.
Відповідно до ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. 
Національним банком України 24.02.2022 року ухвалено рішення щодо відкриття спеціального рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.
До суду ОСОБА_8 надано письмову заяву про перерахування на рахунок Збройних Сил України 90840,00 грн., внесених нею як застава за ОСОБА_3 , тому зважаючи на наявність згоди заставодавця, після набрання вироком законної сили, заставу у сумі 90840,00 грн., внесену ОСОБА_8 за ОСОБА_3 , належить перерахувати на підтримку Збройних Сил України.
На підставі п.п. в) п. 1) ч. 1, 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення в період з 09.09.2025 року по 12.09.2025 включно повинен бути зарахований обвинуваченому ОСОБА_3 у строк покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.
Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, під час досудового розслідування не застосовувались.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст.124, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість призначеного покарання у виді позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження військовослужбовців із відрахуванням в дохід держави з суми грошового забезпечення 15 (п`ятнадцяти) відсотків строком на 2 (два) роки. 
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді застави у сумі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок - скасувати.
Заставу у сумі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, внесену за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк № 2.304566031.1 від 12.09.2025 року ОСОБА_8 перерахувати із депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області на підтримку Збройних Сил України на спеціальний рахунок на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України (для зарахування коштів в національній валюті) за наступними реквізитами:
Банк: Національний банк України
МФО 300001
Рахунок:UA843000010000000047330992708
код ЄДРПОУ 00032106
Отримувач: Національний банк України.
Призначення платежу: на підтримку Збройних сил України
На підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк призначеного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 09.09.2025 року до 12.09.2025 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає трьом дням службового обмеження для військовослужбовців.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. 
На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області з урахуванням обмежень, визначених ч. 1ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копію вироку негайно направити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1