ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/269/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинець Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), яким просить суд:
1) стягнути з ОСОБА_1 надмірно виплачене грошове забезпечення за період з 17.06.2023 - 31.07.2023 (45 днів) в загальній сумі – 41457,37 грн. (сорок одна тисяча чотириста п`ятдесят сім гривень тридцять сім копійок) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
22 січня 2026 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було залишено позовну заяву без руху.
Недоліки позовної заяви усунуті в строк та спосіб встановлений судом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з внесенням інформації стосовно старшого сержанта ОСОБА_1 до єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність яке передбачена частиною п`ятою статті 407 Кримінального Кодексу України (кримінальне провадження від 18.10.2023 № 62023140120000702) та на виконання зазначених норма законодавства, наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.11.2023 року № 630-ОС старшому сержанту ОСОБА_1 призупинено військову службу, з 18.10.2023 року
На підставі наказу НОМЕР_2 прикордонного загону від 20.10.2025 року № 5780-АГ «Про призначення службового розслідування», проведено службове розслідування фактом з`ясування причин та обставин надмірно виплаченого грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_1 .
За результатами службового розслідування факт завдання матеріальних збитків державі винними діями ОСОБА_1 а саме, надмірної виплати йому грошового забезпечення та інших видів винагород у період з 17.06.2023 - 31.07.2023 на загальну суму 41457,37 грн., підтвердився.
Станом на момент подання позову місцезнаходження ОСОБА_1 невідоме, до військової частини НОМЕР_1 останній не повернувся.
На підставі вище викладеного, військова частина НОМЕР_1 направила лист до відповідача про необхідність добровільного відшкодування матеріальної шкоди завданої державі.
Станом на момент подання позову відповіді від військовослужбовця на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходила.
Враховуючи вищевикладені обставини, військова частина НОМЕР_1 , як юридична особа публічного права, що здійснює функції розпорядника бюджетних коштів, не може залишити поза увагою факту незаконного та безпідставного витрачення державних ресурсів. Умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям чітко визначені законодавством України і передбачають отримання таких виплат виключно під час належного проходження служби та виконання службових обов`язків.
Враховуючи, що добровільно відповідач коштів не відшкодував, на момент подання позову до військової частини не повернувся, військова частина НОМЕР_1 змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів держави, з метою забезпечення принципів законності, цільового використання бюджетних коштів та недопущення їх безпідставного збагачення окремими особами.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Доказом про належне повідомлення останнього є конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч. 10 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог статті 126 цього Кодексу.
Згідно ч. 11 ст. 126 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Отже, суд вважає, що ухвала суду про відкриття провадження в адміністративній справі є належним чином врученою відповідачу. Проте відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не подав, про причини неподання суд не повідомив, про продовження процесуального строку для подання такого не клопотав.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи положення ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) на підставі Наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 11.12.2022 року № 217-ОС старшого сержанта ОСОБА_1 (П-066455), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, призначено на посаду інспектора прикордонної служби вищої категорії – начальника третьої групи зв`язку відділення зв`язку прикордонної комендатури швидкого реагування № 1. 
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.02.2023 року № 28-ВВ старшому сержанту ОСОБА_1 надано відпустку для лікування терміном 30 діб, приступити до виконання службових обов`язків 28.03.2023 року. 
Під час перебування в зазначеній відпустці, старший сержант ОСОБА_1 звернувся в КНП «Іршавська міська лікарня», в якій перебував в період з 23.03.2023 по 16.06.2023 року. Після чого інформація про місце перебування старшого сержанта ОСОБА_1 невідома, а саме з 16.06.2023 року. 
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 08.08.2023 року № 426-ОС старшого сержанта ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України 
Стосовно старшого сержанта ОСОБА_1 проведено службове розслідування від 16.08.2023 року № 192 по факту не прибуття до тимчасового місця розташування НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України після стаціонарного лікування. 
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 14.06.2023 року № 323-ОС «Про виплату особовому складу», в тому числі і старшому сержанту ОСОБА_1 , було здійснено виплату грошового забезпечення за поточні місяці, а саме червень та липень 2023 року. 
У зв`язку із не з`явленням до тимчасового місця розташування НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, стосовно старшого сержанта ОСОБА_1 внесено інформацію до єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність яке передбачена частиною п`ятою статті 407 Кримінального Кодексу України (кримінальне провадження від 18.10.2023 № 62023140120000702). 
На підставі наказу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.10.2025 року № 5780-АГ «Про призначення службового розслідування», проведено службове розслідування за фактом надмірно виплаченого грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_1 за період з 17.06.2023 - 31.07.2023 (45 днів) в загальній сумі 41457,37 гривень (Висновок від 13.11.2025 № 25/1717/25-Вн). 
За даним фактом наказом НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 14.11.2025 року № 6245-АГ «Про результати службового розслідування» старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 41457,37 гривень. 
З метою добровільного відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі, посадовими особами НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України було направлено листа старшому сержанту ОСОБА_1 . 
Станом на момент подання позову до місця тимчасового розташування НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України останній не повернувся.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано Законом України 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XI).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).
Відповідно до п.12 розділу І Порядку №260 військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.
Отже, у період перебування військовослужбовця за ним зберігається виплата грошового забезпечення.
Водночас, згідно з п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
З матеріалів справи судом встановлено, що під час перебування в зазначеній відпустці, старший сержант ОСОБА_1 звернувся в КНП «Іршавська міська лікарня», в якій перебував в період з 23.03.2023 по 16.06.2023 року. Після чого інформація про місце перебування старшого сержанта ОСОБА_1 невідома, з 16.06.2023 року. До місця тимчасового розташування НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України останній не повернувся
За результатами службового розслідування встановлено факт незаконного використання надмірно виплаченого старшому сержанту ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17.06.2023 по 31.07.2023 року на загальну суму 41457,37 грн.
Враховуючи, що відповідач з 16.06.2023 року не прибув до місця розташування підрозділу, де проходив військову службу та з 16.06.2023 року був відсутній на службі у в/ч НОМЕР_1 , суд вважає, що на підставі п.15 Порядку №260 відповідач не мав права на виплату грошового забезпечення за час відсутності відповідача на службі без поважних причин.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон №160-IX).
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (ст. 4 Закону №160-IX).
Згідно з ч.4 ст.3 Закону №160-IX переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-IX).
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі змістом цієї норми, зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.
Так не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Отже, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
Оскільки відповідач з 16.06.2023 року не прибув до місця розташування підрозділу, де проходив військову службу та був відсутній на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 , суд вважає, що ОСОБА_1 діяв недобросовісно та за період з 17.06.2023 по 31.07.2023 року безпідставно отримав грошове забезпечення на суму 41457,37 грн., що підтверджується довідкою НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про надмірно виплачене грошове забезпечення військовослужбовцю.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь в/ч НОМЕР_1 безпідставно набутих ним коштів під час фактичного невиконання обов`язків військової служби.
Відповідно до ст.72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Відтак, відсутні підстави для розподілу судових витрат по сплаті судового збору позивачем.
Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення коштів – задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) надмірно виплачене грошове забезпечення за період з 17.06.2023 - 31.07.2023 (45 днів) в загальній сумі – 41457,37 грн. (сорок одна тисяча чотириста п`ятдесят сім гривень тридцять сім копійок) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець