ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/10957/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року (головуючий суддя Царікова О.В.) 
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 15.04.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2), просила:
- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в м. Києві від 01.04.2025 про відмову у поновленні виплати пенсії;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області: поновити виплату пенсії з моменту її припинення (01.02.2024); здійснити перерахунок та виплатити суму пенсійних нарахувань за весь період прострочення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є пенсіонером за віком та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, проте з 01.02.2024 відповідачем протиправно припинена виплата пенсії через не проходження ідентифікації внутрішньо переміщеної особи (ВПО). 25.03.2025 позивач подала заяву №583 через електронний кабінет ПФУ про поновлення виплати пенсії, але рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.04.2025 о/р НОМЕР_1 відмовлено в поновленні пенсії у зв`язку з ненаданням позивачем документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця та реєстрацію місця проживання/перебування за кордоном. Позивач вважає, що пенсійний орган не врахував, що вона є внутрішньо переміщеною особою, а не біженкою, тому вимога надати документи про статус біженця є неправомірною.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 позов -задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.04.2025 про відмову у поновленні виплати пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту її припинення (01.02.2024), здійснити перерахунок та виплатити суму пенсійних нарахувань за весь період прострочення.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 (Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що за інформацією, наданою з АТ “Ощадбанк” кошти з поточного рахунку позивача одержуються за довіреністю більше як один рік. З 01.02.2024 нарахування та виплату пенсії позивачу призупинено. Листом від 30.05.2023 №0400-010505-8/74963 позивача повідомлено про необхідність пройти ідентифікацію в управлінні Пенсійного фонду України. 24.03.2025 та 25.03.2025 ОСОБА_1 через веб-портал електронних послуг ПФУ звернулася з заявами про поновлення виплати пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.03.2025 №914260842674 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.04.2025 №914260842674 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні пенсії за віком. Також зазначає, що виплата пенсії ВПО проводиться відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Територіальні органи Пенсійного фонду України опрацьовують наявну інформацію про результати проходження фізичної ідентифікації ВПО, які одержують пенсію, та продовжують виплату пенсії у разі проходження фізичної ідентифікації особою. Починаючи з 01.02.2024 виплата пенсії позивачу припинена у зв`язку з відсутністю проходження ідентифікації. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 (адреса реєстрації: с. Стіжкове, Шахтарський район, Донецька область). 
Позивач є внутрішньо переміщеною особою з с. Стіжкове, Шахтарський район, Донецька область до м. Павлоград, Дніпропетровська область, що підтверджується довідкою про взяття на облік ВПО від 14.05.2018 №1216-535325. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 01.02.2024 позивачці призупинено виплату пенсії.
Листом від 30.05.2023 №0400-010505-8/74963 позивача повідомлено про необхідність пройти ідентифікацію в управлінні Пенсійного фонду України.
24.03.2025 та 25.03.2025 ОСОБА_1 через веб-портал електронних послуг ПФУ звернулася з заявами про поновлення виплати пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.03.2025 №914260842674 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.04.2025 №914260842674 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні пенсії за віком у зв`язку з ненаданням позивачем документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця та реєстрацію місця проживання/перебування за кордоном.
Позивач вважає протиправним рішення Головного управління ПФУ в м. Києві від 01.04.2025 про відмову у поновленні виплати пенсії.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV.
Відповідно до преамбули до Закону України №1058-IV встановлено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. 
Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. 
Відповідно до частини 4 ст. 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: 
види пенсійного забезпечення; 
умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; 
пенсійний вік для чоловіків та жінок, під час досягнення якого особа має право на отримання пенсійних виплат; 
джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. 
Відповідно до ст. 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. 
Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. 
Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами:
рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; 
державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, про що зазначено в ч. 1ст. 7 Закону № 1058-IV. 
Слід взяти до уваги, що Верховний Суд у постановах від 30.01.2020 у справі №489/5194/16-а, 30.09.2021 у справі № 540/4060/20 зробив такий висновок: 
за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 27 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: 
а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; 
б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; 
в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; 
г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; 
д) в інших випадках, передбачених законами.
Згідно із ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера у межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 
3) у разі смерті пенсіонера; 
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 
5) в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ч. 2 ст. 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. 
Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 Закону №1058-IV.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не належить розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України у межах її повноважень. 
Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. 
Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, що встановлено законами.
Законами про пенсійне забезпечення, у тому числі Законом № 1058-IV, не передбачено такої підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії, як «не проходження фізичної ідентифікації внутрішньо переміщеної особи».
Конституційний Суд України в рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що право на соціальний захист віднесене до основоположних прав і свобод. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. 
Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. 
Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Постановою Уряду від 08.08.2023 року № 837 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року у № 1596 і від 05.11.2014 року № 637» передбачено, що для отримання виплат у 2024 році особи із числа ВПО мають пройти ідентифікацію в АТ «Ощадбанк» або в органах Пенсійного фонду, крім того, обов`язок періодично (кожні три або шість місяців) проходити фізичну ідентифікацію в АТ «Ощадбанк» визначено для осіб, які до 24.02.2022 набули статусу внутрішньо переміщеної особи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
До кінця березня 2024 року фізична ідентифікація проводилася для тих українських пенсіонерів, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 та отримують виплати через АТ «Ощадбанк», тому у зв`язку з тим, що позивач не пройшла фізичну ідентифікацію виплату пенсію з 01.02.2024 припинено.
Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на норми підзаконного нормативно-правового акта - постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», як підставу для припинення виплати пенсії позивачу суд відхиляє як необгрунтовані доводи, що не відповідають фундаментальним основам існування та розвитку Українського народу, з огляду на таке.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України (ч.2 ст.7 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (Закон) ВПО є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно пункту 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідку про взяття на облік ВПО вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». 
Згідно з пунктом 4 частини 2 розділу І Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», що довідка про взяття на облік ВПО діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Законом встановлений перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 
1) подала заяву про відмову від довідки;
2) скоїла злочин: 
дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; 
посягання на територіальну цілісність і недоторканність України;
терористичний акт; 
втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; 
створення терористичної групи чи терористичної організації; 
сприяння вчиненню терористичного акту; 
фінансування тероризму; 
здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 
3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 
4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 
5) подала завідомо недостовірні відомості. 
Цей перелік є вичерпним (частина 1статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637 передбачено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.
Припинення виплати пенсії здійснене без прийняття відповідного управлінського рішення та без завчасного повідомлення позивача про обставини щодо змінених умов для виплати пенсії, тому визнає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки відповідно до статті 7 Закону України №1706 для взятої на облік ВПО прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат ВПО. 
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання ВПО.
Згідно п. 1 ч. 1ст. 10 Закону від 20.10.2014 № 1706 Кабінет Міністрів України: 
координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод ВПО відповідно до цього Закону, проте положення Закону від 20.10.2014 № 1706 не визначають правила, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення або організацію та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення та не надає Кабінету Міністрів Україн дискреційних чи додаткових повноважень для визначення окремих випадків та умов задля припинення виплати пенсій.
Верховний Суд у справі №640/16224/19 (провадження №К/9901/22967/20) зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
За змістом ст.92, ст.116 конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, що належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, що суперечать законам України.
Суд першої інстанції піддав критичній оцінці та спростував доводи відповідача про те, що для отримання пенсії, позивач має пройти фізичну ідентифікацію внутрішньо переміщеної особи (з чим колегія суддів апеляційної інстанції погоджується).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» від 03 грудня 2019 року № 324-IX органам, що здійснюють державні виплати, надано повноваження приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат. 
Ця норма в частині наданих повноважень кореспондується з приписами пункту 9 Порядку здійснення верифікації та моніторингу державних виплат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136.
Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат (частина третя статті 16 Закону № 324-IX). 
Стаття 16 Закону № 324-IX містить бланкетну норму та у частині визначення підстав для припинення виплати пенсії відсилає до приписів Закону № 1058. Єдиною такою підставою в статті 49 Закону № 1058-IV у контексті приписів Закону № 324-IX є призначення пенсії на підставі документів, що містять недостовірні відомості.
Виплата пенсії позивачу припинена з 01 лютого 2024 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2023 №1384, у зв`язку з відсутністю інформації про ідентифікацію, проте відповідачем не надано доказів, що пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для припинення виплати пенсії ВПО з урахуванням преєдиційних фактів (№580/874/20).
Згідно із ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ним спеціального правового статусу зберігається право власності, інші права на майно.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, оскільки пенсійний орган, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно/несправедливо, без урахування висновків Верховного Суду та необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тривалий час ухиляється від виконання повноважень з дотриманням принципів належного врядування та пропорційності.
З огляду на наведене вище, є протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.04.2025 та таким, що підлягає до скасуванню.
Враховуючи, що права позивача порушено саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач-1), суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії з моменту її припинення (01.02.2024) та здійснити перерахунок та виплатити суму пенсійних нарахувань за весь період прострочення.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача-1 спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 27.04.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко