ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3386/26	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/696/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №607/3386/26 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року, постановлену суддею Стельмащуком П.Я., про повернення позовної заяви у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,
ВСТАНОВИв:
В лютому 2026 року ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з вказаним вище позовом.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , вважаючи, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та надмірним формалізмом, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження.
Зокрема зазначає, що з метою виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2026 року про залишення позовної заяви без руху ним було подано до суду заяву про усунення недоліків та зазначено усі необхідні відомості, про які вказано в ухвалі про усунення недоліків.
Вважає, що суд першої інстанції, повертаючи його позовну заяву, застосував надмірний формалізм, а також порушив передбачений Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод принцип доступу до правосуддя, оскільки усі недоліки було усунуто у спосіб подання відповідної заяви. При цьому вказує, що ст.185 ЦПК України не встановлює виключного способу такого усунення недоліків та не містить вимоги щодо обов`язкового подання позовної заяви у новій редакції.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
За правилами частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, в порушення вимог ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява ОСОБА_3 не містить: 
- переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п.8); 
- попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (п.9); 
- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав (п.10).
Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною третьою цієї статті передбачено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Так, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд повинен чітко зазначити недоліки такої позовної заяви та установити спосіб і строк їх усунення. Це дозволяє суду надати можливість позивачу усунути недоліки та привести скаргу відповідно до вимог процесуального законодавства.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано позивачу строк десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків та зазначено спосіб їх усунення, а саме: звернення до суду із позовною заявою, яка відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.
11 березня 2026 року від позивача надійшла до суду заява про усунення недоліків, у якій вказано відомості, передбачені п.п.8, 9, 10 ч.3 ст.175 ЦПК України, відсутність яких у позовній заяві стало підставою для залишення її без руху.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву правомірно виходив з того, що позивачем не усунено недоліки позовної заяви у встановлений судом спосіб, оскільки в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2026 року про залишення позовної заяви без руху визначено, яким саме шляхом необхідно усунути відповідні недоліки, а саме шляхом звернення до суду із позовною заявою, яка відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України.
Так, застосовуючи процесуальні норми суд має керуватися принципом розумності, відповідно до якого застосування цих норм має бути спрямованим на досягнення легітимної мети, уникаючи надмірного формалізму, що може порушувати право особи на доступ до суду.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пункти 50-51, 69, та «Walchli v. France», №35787/03, пункт 29)
Одночасно ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
При цьому право на справедливий суд не є абсолютним правом і може бути обмежене, але лише таким способом та до такої міри, щоб не порушити змісту цих прав (Stanev v. Bulgaria, Philis v. Greece).
Колегія суддів вважає, що належне дотримання норм ЦПК України щодо змісту та форми позовної заяви в даному випадку не може вважатись надмірним формалізмом, оскільки такі вимоги встановлюються, в тому числі, для дотримання законних прав та інтересів іншої сторони спору, якій направляється копія позовної заяви з метою отримання повної інформації як щодо суті спору, так і інших даних, які законодавець визначив у ст.175 ЦПК України. Направлення іншій стороні копії позовної заяви, яка не містить усіх необхідних відомостей, передбачених вказаною статтею ЦПК України, може мати наслідком порушення прав сторін спору, зокрема відповідача, на належний спосіб захисту.
Таким чином, оскільки позивач не виконав передбачених ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2026 року про усунення недоліків вимог, у колегії суддів відсутні підстави вважати незаконною чи постановленою всупереч вимог ЦПК України ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року.
Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в цілому зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм процесуального права та не спростовують законність оскаржуваної ухвали суду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий 
Судді