07.05.2026        Справа № 642/2512/26  
Провадження № 1-кп/642/376/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 
сторін кримінального провадження: прокурора – ОСОБА_3 , обвинуваченого – ОСОБА_4 , потерпілого - ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, відомості про яке 27.01.2026 р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026221220000108 відносно:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Логачівка Харківського району Харківської області, громадянина України, з повною середньою освітою, розлученого, інваліда 2-ої групи, раніше не судимого, пенсіонера, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.01.2026р., близько 6:40, керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ FORZA р.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 40 км/годину по вулиці Полтавський шлях зі сторони вулиці Дмитріївської в напрямку вулиці Зброярської, діючи з необережності, а саме з кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно до якого «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не зменшивши швидкість руху, будучи не уважним, маючи технічну можливість зупинити автомобіль, перед нерегульованим пішохідним переходом, який розташований поблизу будинку № 48 по вулиці Полтавський шлях, здійснив наїзд на пішохода  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину зліва направо відносно напрямку його руху по нерегульованому пішохідному переходу, внаслідок чого ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді комплексу тілесних ушкоджень, який включає в себе: - тупу закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку із контузійно-геморагічним вогнищем в латерально-базальних відділах правої скроневої частки, субдурального крововиливу на рівні конвекситальних (зовнішніх) відділів правої півкулі головного мозку та закритого лінійного перелому лівої тім`яної та лівої скроневої кістки з поширенням на основу черепа в область великого крила клиноподібної кістки зліва та літеральну (зовнішню) і нижню стінки лівої орбіти із наявністю пастозності м`яких покривів голови в потиличній області; тупу травму верхнього плечового поясу у вигляді закритого повного пошкодження (розриву) лівого акроміально-ключичного зчленування.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/122-А/26 від 04.03.2026р. комплекс тілесних ушкоджень, який був спричинений ОСОБА_5 , відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. 
Згідно з висновком комплексної експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи № КСЕ-19/121-26/5279 від 23.03.2026р. у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України.
У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, тобто при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , який в цей час переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку його руху, внаслідок чого здійснив на нього наїзд.
У даній дорожній обстановці у діях водія автомобіля ЗАЗ FORZA р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому звинуваченні визнав повністю, пояснив, що він 27.01.2026р. керуючи автомобілем ЗАЗ FORZA, рухався по вулиці Полтавський шлях зі сторони вулиці Дмитріївської в напрямку вулиці Зброярської, за трамваєм зупинився, потім, дочекавшись, коли трамвай зачинить двері, почав рух, та не побачивши пішохода ОСОБА_5 на пішохідному переході, здійснив на нього наїзд. Відразу викликав швидку допомогу. Пішохода не бачив, оскільки він був одягнений в темний одяг. Також пояснив, що той час на цій ділянці було відсутнє освітлення. Цивільний позов потерпілого не визнав, оскільки в нього не має коштів для відшкодування завданої шкоди.
Відповідно до вимог ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання
Згідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування провини обвинуваченого покладається на слідчого та прокурора. На обґрунтування обвинувачення прокурором було суду надано кримінальне провадження і заявлено клопотання про огляд в судовому засіданні в якості доказів провини обвинуваченого протоколів слідчих дій, інших процесуальних документів, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування та висновків експертів, після дослідження яких, суд дійшов висновку, що незважаючи на невизнання вини обвинуваченою в інкримінованому злочині, її винуватість у скоєнні вищезазначених діянь знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджується сукупністю наступних досліджених в судовому засіданні доказів:
- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який у судовому засіданні пояснив, що 27.01.2026 р. він йшов до роботи, був тверезим, на пішохідному переході зупинився трамвай та він почав переходити дорогу, залишалось 1-1,5 метра і він відчув удар від т.з., потім він нічого не пам`ятає. Перебував на тривалому лікарняному, вважає, що цивільний позов необхідно задовольнити у повному обсязі, оскільки він втратив працездатність та дохід, у зв`язку із ДТП стан його психоемоційного здоров`я погіршився, було зруйновано його звичний життєвий уклад, він є офіцером, військовослужбовцем, втратив можливість проходити військову службу, виконувати бойові завдання та тривалий час не сплачував аліменти за судовим рішенням. Вважає що ОСОБА_4 повинен бути позбавлений права керувати транспортними засобами з огляду на його вік.
- витягом з ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення від 27.01.2026р.;
- рапортом від 27.01.2026р.;
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.01.2026р., доданою схемою та ілюстративним матеріалом, відповідно до якого оглядалось місце події - м. Харків, вул. Полтавський Шлях, б.48 та т.з. ЗАЗ Forza , д.н.з. НОМЕР_1 ;
- актом огляду т.з. від 27.01.2026р.;
- постановою про визнання речових доказів від 28.01.2026р.;
- довідкою КНП “міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної+ медичної допомоги ім. Проф. О.І. Мещанінова” ХМР, відповідно до якої ОСОБА_5 знаходиться з 27.01.26р. у лікарні з діагнозом: забій головного мозку з формуванням контузійного вогнища правої скроневої частки. Субдуральний крововилив на рівні конвексу правої гемісфери. Лінійний перелом лівої тім`яної, скроневої кісток з переходом на основу черепу в зоні СЧЯ, ПЧЯ зліва. Закрите пошкодження лівого ключично-акромфального зчленування;
- протоколом огляду відеозапису від 05.02.2026р., диском з відеозаписом, де зафіксовано: дата - 27.01.2026р., ділянка вулиці з пішохідними тротуарами, о 06:37 на тротуарі з`являється пішохід, який рухається наближаючись до проїзної частини, потім зупиняється, потім знову виходить на проїзну частину та рухається по ній прямолінійно спокійним кроком, зліва з`являється легкий автомобіль, який здійснює наїзд на пішохода, який падає на проїзну частину, а автомобіль у гальмуванні проїжджає ще деяку відстань та зупиняється;
- постановою про визнання речових доказів від 05.02.2026р.;
- висновком судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/121-26/3918-ІТ від 13.03.2026р. та доданим ілюстративним матеріалом, відповідно до якого на момент експертного огляду рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля ЗАЗ Forza р.н. НОМЕР_1 перебували у працездатному стані. 2. Вирішення запитання: «Якщо не справна, то коли виникла ця несправність, до, в момент чи після дорожньо-транспортної пригоди?», позбавлено логічного сенсу, оскільки рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина на момент експертного огляду перебували в працездатному стані. 3. Вирішення запитання: «Якщо в ході огляду будуть виявлені несправності, які виникли до ДТП, то чи міг виявити дані несправності водій перед ДТП, і чи знаходяться виявлені несправності в причинному зв`язку з настанням події?», позбавлено логічного сенсу, оскільки рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина на момент експертного огляду перебували в працездатному стані;
- висновком судово-медичної експертизи №12-14/122-А/26 від 04.03.2026р., відповідно до якого а підставі вищевикладеного, з урахуванням даних з медичної документації та даних консультації лікаря-рентгенолога, у відповідь на поставлені слідчим питання, приходжу до висновків, що у ОСОБА_5 , 37 років, ІНФОРМАЦІЯ_2 , має місце комплекс ушкоджень, який включає в себе: - тупу закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку із контузійно- геморагічним вогнищем в латеро-базальних відділах правої скроневої частки, субдурального крововиливу на рівні конвекситальних (зовнішніх) відділів правої півкулі головного мозку та закритого лінійного перелом лівої тім`яної та лівої скроневої кістки з поширенням на основу черепа в область великого крила клиноподібної кістки зліва та латеральну (зовнішню) і нижню стінки лівої орбіти із наявністю пастозності м`яких покривів голови в потиличні області; - тупу травму верхнього плечового поясу у вигляді закритого повного пошкодження (розриву) лівого акроміально-ключичного зчленування. За механізмом: вищевказаний комплекс ушкоджень утворився в результаті прямої (локальної) та непрямої (конструкційної) травматичної дії з вектором сили, основна дія якої, переважно, була спрямована зліва-направо при ударі чи ударі-стисненні тупим твердим предметом (предметами) з поширеною площею травмуючої поверхні чи предметом (предметами), що володів такими властивостями, однак, індивідуальні особливості травматичної поверхні якого (яких) в ушкодженнях на відобразилися. За строком давності: враховуючи характер та вигляд ушкоджень, що описано у медичній документації, зважаючи на клінічну картину тупої сукупної травми, а також беручи до уваги дані інструментальних методів дослідження та дані консультації лікаря-рентгенолога, слід вважати, що вищезазначений комплекс ушкоджень утворився в результаті дорожньо-транспортної події, що мала місце 27.01.2026 року, при зіткненні рухомого транспортного засобу із пішоходом, за обставин, що відомі з постанови слідчого.
Відповідно до медичної карти №1713 стаціонарного хворого 1-го нейрохірургічно відділенні та 2-го травматологічного відділення КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР з приводу закритого повного пошкодження (розриву) лівого акроміально-ключичного зчленування, що діагностовано у ОСОБА_5 , проведено операцію у вигляді «Лаванопластика лівого АКЗ (акроміально-ключичного зчленування)». За ступенем тяжкості: комплекс ушкоджень, який включає в себе тупу закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку із контузійно-геморагічним вогнищем в латеро-базальних відділах правої скроневої частки, субдурального крововиливу на рівні конвекситальних (зовнішніх) відділів правої півкулі головного мозку та закритого лінійного перелом лівої тім?яної та лівої скронево кістки з поширенням на основу черепа в область великого крила клиноподібної кістки зліва «а латеральну (зовнішню) і нижню стінки лівої орбіти із наявністю пастозності м?яких покривів голови в потиличні області; тупу травму верхнього плечового поясу у вигляді закритого повного пошкодження (розриву) лівого акроміально-ключичного зчленування, що має місце у ОСОБА_5 , належить до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, відповідно до п. 2.1.1. « а », п.2.1.2, п. 2.1.3. « б » «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.
Наявний причинний зв`язок між отриманим комплексом ушкоджень, що має місце у ОСОБА_5 , та дорожньо-транспортною подією, що мала місце 27.01 2026р..
Згідно медичної карти №1713 стаціонарного хворого при госпіталізації у лікувальний заклад, при дослідженні етиловий спирт не виявлений (Результат аналізу №171, відомо, що на момент госпіталізації у лікувальний заклад, при дослідженні крові ОСОБА_5 на наявність алкоголю, етиловий спирт не виявлений (результат аналізу №171);
- ухвалою про арешт майна від 16.02.2026р.;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2026р. та доданою ілюстративною таблицею, відповідно до якого ОСОБА_4 розповідає та відтворює події, які відбулись 27.01.2026р.;
- висновком комплексної судової експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи №КСЕ-19/121-26/5279 від 19.03.2026р., відповідно до якого 1. у наданих на дослідження відеограмах файлів «Fasad_ (Perehrestya) r064 _r064_20260127063659 20260127064000_1 _1 G.mp4», «Fasad_(Vhid)_ r064_r064_20260127063659_20260127063959_1_1G.mp4», містяться на оптичному DVD-R диску «MR.DATA» 4.7 GB/120 min 1-16X, ознак монтажу не виявлено. 2. З моменту виходу на проїзну частину до наїзду минуло близько 6.7 секунди. 3. Відповісти на запитання: «Де, на проїзній частині розташовувалось місце наїзду на пішохода?», не є можливим, з підстав. Зазначених у дослідницькій частині висновку. 4. У даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ЗАЗ Forza р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху. Запитання щодо оцінки дій пішохода ОСОБА_5 не вирішувалось з підстав, зазначених у дослідницькій частині. 5. Водій автомобіля ЗАЗ Forza р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху. 6. У діях водія автомобіля ЗАЗ Forza р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_4 убачаються невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з ДТП. Запитання щодо оцінки дій пішохода ОСОБА_5 не вирішувалось з підстав, зазначених у дослідницькій частині.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. 
За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані про його особу, який є пенсіонером, інвалідом 2-ї групи, на обліку у лікаря психіатра на нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання межах ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. Разом з тим з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства з встановленням іспитового строку, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Також з урахуванням тієї обставини що злочин вчинено з необережності , без злочинного умислу, суд вважає за можливе не позбавляти ОСОБА_4 прав на керування транспортним засобом.
Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову, а саме стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 100 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., суд зазначає:
цивільно — правова відповідальність ОСОБА_4 на момент дорожньо — транспортної пригоди була застрахована у СК «ГАРДІАН» за полісом № 234478588. Розміри страхових сум встановлені: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілих осіб (на одну потерпілу особу) – 500 000 грн; за шкоду заподіяну майну потерпілих осіб (на одну потерпілу особу) – 250 000 грн.
Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України встановлено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України визначено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Спеціальним законом, який регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і який діяв на момент настання дорожньо – транспортної пригоди є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону).
Приписами статті 3 Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018р. у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18, пункт 59), від 03.10.2018р. у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
При цьому, у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04.07.2018р. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
ОСОБА_4 на законних правових підставах керував належним йому транспортним засобом. 
Цивільно – правова відповідальність володільця транспортного засобу ЗАЗ FORZA р.н. НОМЕР_1 
на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в СК «ГАРДІАН» за полісом № 234478588, строком дії 12.12.2025р. – 11.12.2026р. ОСОБА_6 .
Разом з тим, сума позовної вимоги за завдану матеріальну шкоду становить 100 000 грн.
Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено понесену ним матеріальну шкоду на суму, яка б виходила за межі суми страхового відшкодування, а тому в позові у цій частині слід відмовити що не позбавляє потерпілого права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства до належного відповідача.
Щодо вимоги про відшкодування обвинуваченим завданої моральної шкоди, в обґрунтування якої, потерпілий зазначив, що у зв`язку із ДТП стан його психоемоційного здоров`я погіршився, було зруйновано його звичний життєвий уклад, він є офіцером, військовослужбовцем, втрачено можливість проходити військову службу, виконувати бойові завдання, вчасно сплачувати аліменти суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.
Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.
Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
З огляду на вимоги розумності і справедливості, а також матеріальний стан обвинуваченого, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати, на думку суду, є 100 000 гривень.
При цьому відшкодування моральної шкоди носить разовий характер і пов`язано саме з цими обставинами, тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню. 
Зазначений вище розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.
Долю речових доказів по справі вирішити згідно зі ст. 100 КПК України.
Розподілити процесуальні витрати відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним скасувати арешти, накладений ухвалою Холодногірського районного суду м. Харків від 16.02.2026 р. 
Керуючись ст.ст. 174, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) ріки. 
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_4 наступні обов`язки: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід відносно  ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази:
- автомобіль ЗАЗ Forza , д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 р.в. - який зберігається на території спеціального майдану зберігання тимчасово затриманих т.з. - повернути власнику ОСОБА_4 ;
- ДВД диск - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Скасувати накладений ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 16.02.2026р. арешт.
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь держави судові витрати за проведення судової авто технічної експертизи №СЕ-19/121-26/3918 ІТ від 13.03.2026р. у розмірі 7131,20 грн, за проведення комплексної експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи №КСЕ-19/121-26/5279 від 19.03.2026р. у розмірі 10696,80 грн., що разом становить 17 828 грн.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_7