ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/493/26  Номер провадження 33/814/760/26	Головуючий у 1-й інстанції ЗОРІНА Д. О.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Крюківського районного суду м. Кременчук від 02 березня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 21 січня 2026 року о 08 годині 18 хвилин по вул. Макаренка, 71 у м. Кременчук у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «Opel Record», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками наркотичного сп`яніння у вигляді: поведінки, що не відповідала обстановці, неприродної блідості, та відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить скасувати постанову Крюківського районного суду м. Кременчук від 02 березня 2026 року та закрити провадження у справі щодо нього у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: в матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази його перебування в стані сп`яніння, а суб`єктивні припущення поліцейських не є достатніми доказами; він не мав ознак сп`яніння; медичний огляд на стан сп`яніння не проводився, направлення на огляд відсутнє, факт відмови від огляду належним чином не зафіксований; у матеріалах справи відсутні повні відеозаписи з нагрудних камер і службового автомобіля поліції щодо обставин події; зупинка транспортного засобу була здійснена поліцією безпідставно; є відсутніми належні докази встановлення його персональних даних, оскільки жодних документів він не пред`являв. Водночас апелянта посилається на те, що: місцевим судом не було повідомлено йому про місце, дату й час розгляду справи та здійснено розгляд справи без його участі; ним оскаржується постанова серії ЕНА №6540846 від 21 січня 2026 року, винесена тим самим екіпажем поліції, яким здійснено оформлення матеріалів провадження за ч.1 ст.130 КУпАП, за ухвалою суду відкрито провадження у відповідній справі про оскарження даної постанови, яка перебуває на розгляді, й це свідчить про взаємопов`язаність подій і ставить під сумнів дії поліцейських у цілому.
Також ОСОБА_1  в апеляційній скарзі порушує питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження зазначеної вище постанови як такого, що був пропущений із поважних причин.
Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про місце, дату, час апеляційного розгляду, в судове засідання він не з`явився та заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду без його участі.
Суд апеляційної інстанції вивчив матеріали справи, проаналізував доводи апелянта та дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Разом з тим, строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.
З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2026 року місцевим судом прийнято постанову щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. Розгляд справи здійснювався без участі ОСОБА_1 .
Апелянт посилається на те, що про оскаржувану постанову він дізнався після отримання в системі «Електронний Суд» інформації про відкриття виконавчого провадження, а саме 10 червня 2026 року. Це виконавче провадження з виконання вказаної вище постанови суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП було відкрите на підставі постанови від 10 червня 2026 року.
Інших даних, які би підтверджували отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного судового рішення або обізнаність апелянта про винесення цього рішення, ознайомлення ОСОБА_1 з ним і його мотивами в інший спосіб до 10 червня 2026 року, матеріали провадження не містять, а тому наведені апелянтом доводи про дату, в яку він дізнався про постанову місцевого суду, не спростовуються матеріалами провадження.
11 червня 2026 року ОСОБА_1 у системі «Електронний Суд» подав апеляційну скаргу.
Отже, враховуючи викладені вище обставини, те, що необізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом спливу строку на апеляційне оскарження з прийняттям судом першої інстанції оскаржуваної постанови, її змістом і мотивами є об`єктивними перешкодами для своєчасного подання апеляційної скарги, зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на наступний день після обізнаності із оскаржуваним судовим рішенням, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність поновлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, строку на апеляційне оскарження як такого, що пропущений із поважних причин.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Відповідно до п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), в разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, поліцейський направляє цю особу на огляд до найближчого закладу охорони здоров`я.
Приписами п.п.6-7 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
З огляду ж на обов`язковість проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, яке проводиться в закладах охорони здоров`я, огляд на стан наркотичного сп`яніння здійснюється лише в медичному закладі.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови ним як особою, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №571540 21 січня 2026 року о 08 годині 18 хвилин по вул. Макаренка, 71 у м. Кременчук водій ОСОБА_1 у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «Opel Record», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками наркотичного сп`яніння у вигляді: поведінки, що не відповідала обстановці, неприродної блідості, та відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.1).
Наведені вище обставини підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічних носіях інформації, з яких убачається те, що 21 січня 2026 року о 08 годині 18 хвилин по вул. Макаренка, 71 у м. Кременчук ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Record», н.з. НОМЕР_1 , і був зупинений поліцією. На місці події поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння та повідомлено йому про виявлені в нього ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді: поведінки, що не відповідає обстановці, неприродної блідості. Однак на багаторазові вимоги поліції щодо проходження відповідно до встановленого законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 словесно, своїми поведінкою та діями відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, цілеспрямовано й умисно тривалий час ухиляючись від огляду, не здійснюючи жодних дій для проходження огляду та не виконуючи багаторазові вимоги поліції, при тому, що повною мірою усвідомлював зміст вимог щодо проходження в установленому законодавством порядку огляду на стан названого сп`яніння, про що свідчить зміст його відповідей, при цьому, незважаючи на: попередження поліцейського про те, що такі вербальні й невербальні дії ОСОБА_1 будуть розцінені як його відмова від проходження огляду; роз`яснення поліцейського про те, що відповідно до вимог п.2.5 ПДР України водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння та у випадку його (особи, яка керувала транспортним засобом – ОСОБА_1 ), відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння такі дії будуть становити порушення вимог п.2.5 ПДР України, за їх вчинення щодо ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП. При цьому, поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. У зв`язку із вчиненим ОСОБА_1 адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, далі щодо нього було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення (а.с.7).
При цьому, ОСОБА_1 , який згідно з даними довідки ВАП БПП у м. Кременчук УПП у Полтавській області ДПП має посвідчення водія від 2017 року (а.с.6), безумовно розумів наявність у нього передбаченого законодавством обов`язку пройти на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння і наслідки відмови від проходження згаданого огляду, а саме те, що особи, які вчиняють вказане порушення, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу поліцейського відповідно до встановленого законом порядку є обов`язком водія, в той час як мотиви відмови особистого характеру від проходження цього огляду не впливають на правильність кваліфікації дій порушника за ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, наведені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено.
Також, усупереч доводам апелянта, поліцією при скеруванні матеріалів провадження до суду було долучено технічні носії інформації з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, відеореєстратора службового автомобіля поліції, зміст яких свідчить про безперервність і повноту відеофіксації події (починаючи з моменту зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , до закінчення оформлення матеріалів провадження щодо нього). З цих же мотивів позбавлене підстав і не підлягає задоволенню клопотання апелянта про витребування з органу поліції повного відеозапису події, адже він уже наявний у матеріалах справи.
Окрім того, в матеріалах провадження міститься направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для огляду на стан наркотичного сп`яніння, що спростовує доводи апеляційної скарги про його відсутність. При цьому, оскільки ОСОБА_1 відразу категорично відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, то твердження апелянта, пов`язані з указаним вище письмовим направленням, не впливають на законність та обгрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання ж ОСОБА_1 на те, що в матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази його перебування в стані сп`яніння є необгрунтованими, адже місцевим судом у межах протоколу про адміністративне правопорушення притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння особою, яка керувала транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.
Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння з ознаками такого стану у вигляді: поведінки, що не відповідає обстановці, неприродної блідості, які зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення, направленні на медичний огляд і про наявність яких поліцейський повідомив ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується відеозаписами (а.с.1, 3, 7).
Наявність же ознак наркотичного сп`яніння не є тотожним наявності стану наркотичного сп`яніння, який можливо встановити лише за результатами відповідного огляду на стан названого сп`яніння, та згадані ознаки не вказують на перебування особи, яка керувала транспортним засобом, у цьому стані, але є однією з передумов, які на вимогу поліцейського зобов`язують особу, яка керувала транспортним засобом, пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Однак у порушення вимог закону ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився.
Отже, з урахуванням викладених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає належних і достатніх підстав для висновку про безпідставність висування поліцією ОСОБА_1 вимог щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Також перевіркою матеріалів провадження, в тому числі відеозапису не встановлено наявності об`єктивних обставин чи тих істотних порушень вимог законодавства, які би нівелювали обов`язок виконання вимог поліції щодо проходження водієм огляду на стан наркотичного сп`яніння, ставили би під сумнів наявність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Водночас доводи апелянта щодо підстави та обставин зупинки автомобіля, під його керуванням, за своїм змістом не стосуюються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом та його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто наявність у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Що стосується доводів ОСОБА_1 , які стосуються здійснення місцевим судом розгляду справи без його участі та без його повідомлення про судове засідання, то можливість реалізації прав, передбачених законодавством України, в тому числі й тих, про які йдеться в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 було надано під час провадження в суді апеляційної інстанції, якими він і скористався в повному обсязі в спосіб, який уважав за необхідне. У ході апеляційного провадження він, зокрема, мав можливість навести аргументи, з яких вважав безпідставним і помилковим притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Разом з тим, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.
Доводи апелянта про відсутність належних доказів встановлення його персональних даних поліцією позбавлені підстав.
Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №571540 особу водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцією було встановлено на підставі його посвідчення водія серії НОМЕР_2 (а.с.1). Той факт, що це посвідчення водія серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується і даними довідки ВАП БПП у м. Кременчук УПП у Полтавській області ДПП (а.с.6). Також з даних відеофіксації видно, що сам ОСОБА_1 на місці зупинки на неодноразові звертання поліції погоджувався з правильністю здійсненої поліцією ідентифікації його особи. Окрім того, ОСОБА_1 підписано складений щодо нього як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протокол про адміністративне правопорушення і надано в цьому протоколі відповідні пояснення щодо суті інкримінованого йому правопорушення.
Факт того, що матеріали даного провадження складені саме щодо ОСОБА_1 додатково підтверджується і тим, що ОСОБА_1 було оскаржено постанову місцевого суду в даній справі як таку, що стосується його інтересів.
За таких обставин, правильність ідентифікації поліцією особи ОСОБА_1 не викликає сумніву.
Що стосується посилань апелянта на оскарження ним у порядку КАС України постанови поліції серії ЕНА №6540846 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, то вказані відомості не мають впливу на встановлені в даному провадженні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджуються безперерною відеофіксацією, яка є засобом об`єктивного контролю.
Отже, доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови місцевого суду й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм із посвідченням водія серії НОМЕР_2 , що підтверджується даними довідки ВАП БПП у м. Кременчук УПП у Полтавській області ДПП (а.с.6).
Таким чином, із урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП, суд першої інстанції правильно наклав на ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Ураховуючи наведене вище, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Крюківського районного суду м. Кременчук від 02 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Крюківського районного суду м. Кременчук від 02 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду  О.М. Корсун