Справа № 641/4097/26
Провадження № 2-о/641/131/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова у складі: 
головуючого судді – Кожихової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання – Кузьменко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, -
встановив:
Короткий зміст заяви та доводів заявника
30.04.2026 заявниця ОСОБА_1 , через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Нижня Дуванка, Нижньодуванський р-н, Луганська (колишня назва – Ворошиловградська) обл. З 1970 року проживає у м. Харкові, з 2004 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Її рідний брат, ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Їх родинний зв`язок підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 18 січня 1951 року та копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 04 листопада 1957 року, де батьками зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У 1972 року внаслідок реєстрації шлюбу прізвище « ОСОБА_6 » заявниця змінила на прізвище « ОСОБА_7 », яке залишила після розірвання шлюбу в 2004 році. ОСОБА_2 , громадянин України, був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в його паспорті серії НОМЕР_1 , виданому Кіровським МВ УМВС України в Луганській області 09 жовтня 1998 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 брат заявниці, ОСОБА_2 , помер у себе вдома, про що їй по телефону повідомила його сусідка ОСОБА_8 . Також сказала, що брата поховала вона та сусіди. Факт смерті її брата ОСОБА_2 у встановленому законом порядку зареєстровано не було, оскільки з 07 квітня 2014 року по теперішній час уся територія Алчевського району Луганської області, в тому числі і м. Голубівка (колишня назва – Кіровськ), є тимчасово окупованою Російською Федерацією, і на його території органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Натомість на підтвердження факту смерті брата через мобільний застосунок Telegram за допомогою мережі Інтернет братова сусідка ОСОБА_8 надіслала мені фотографії документів, виданих незаконними органами місцевої окупаційної влади, а саме: документ під назвою «Корешок медицинского свидельства о смерти к учетной форме №106/У серия 43 № 239260044», виданий 02 березня 2026 року «ГБУЗ «Кировская центральная городская многопрофильная больница Луганской Народной Республики»», в якому зазначено дату смерті ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_5 ; вказано, що смерть настала вдома, місце смерті: « АДРЕСА_3 »; причини смерті: хронічна недостатність кровообігу, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця; документ під назвою «Свидетельство о смерти», виданий 03 березня 2026 року «Кировским городским отделом записи актов гражданского состояния департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Луганской Народной Республики», згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що «2026 года марта месяца 3 числа составлена запись акта о смерти № 170269940001100097001», зазначено місце смерті – «Российская Федерация, Луганская Народная Республика, г. Кировск». 
Заявниця є єдиним найближчим родичем померлого ОСОБА_2 , оскільки його дружина, ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , дітей у брата не було, інших рідних братів чи сестер немає. Враховуючи, що документи на підтвердження факту його смерті видані незаконними органами, створеними на тимчасово окупованій території України, заявниця не має змоги звернутися до органів ДРАЦС з метою реєстрації смерті її брата у визначений чинним законодавством України спосіб, що, в свою чергу, унеможливлює оформлення її спадкових прав на майно, що залишилось після його смерті. Отже, єдиним способом отримання свідоцтва про смерть брата та захисту її прав як спадкоємця за законом є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Водночас, установленням даного факту права та інтереси третіх осіб порушені не будуть.

Рух справи
Ухвалою суду від 30.04.2026 відкрито провадження з розгляду заяви про встановлення факту смерті в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

Участь у справі сторін та інших учасників справи
Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.01.1951 батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , також відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Суд приймає пояснення заявника та вбачає підтвердженим факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ..
Як вбачається з паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 13.11.1998, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно матеріалів справи, а саме копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Кіровським МВ УМВС України в Луганській області 09.10.1998, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований та мешкав за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки - документ під назвою «Корешок медицинского свидельства о смерти к учетной форме № 106/У серия 43 № 239260044», виданий 02 березня 2026 року «ГБУЗ «Кировская центральная городская многопрофильная больница Луганской Народной Республики»», в якому зазначено дату смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказано, що смерть настала вдома, місце смерті: «РФ, ЛНР, город Кировск, улица Свободы, 10»; причини смерті: хронічна недостатність кровообігу, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця» та документа під назвою «Свидетельство о смерти», виданий 03 березня 2026 року «Кировским городским отделом записи актов гражданского состояния департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Луганской Народной Республики», згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що «2026 года марта месяца 3 числа составлена запись акта о смерти № 170269940001100097001», зазначено місце смерті – « ОСОБА_11 , Луганская Народная Республика, г. Кировск».
Положеннями ч. 2 ст. 49 ЦК України передбачено, що актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду за результатами розгляду листа Віце-прем`єр-міністру України - Міністру з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 07 квітня 2021 року № 22/4-1801-21 відповідно до ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з метою забезпечення апеляційних та місцевих судів методичною інформацією з питань правозастосування було надано роз`яснення щодо особливостей розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, згідно з якими, положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. Звернуто увагу, що згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. 
З огляду на наведене, роз`яснено, що під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 КПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Згідно положень частини 2 статті 49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія статті 317 ЦПК. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства.
Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан встановлено із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року на території України, цей спрощений порядок розширюється на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум до закінчення воєнного стану). Здебільшого такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Положення ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.
Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоров`я або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545.
Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.).
Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (у редакції станом на час розгляду справи), місто Голубівка (колишня назва – Кіровськ), що входить до Луганської області, є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 р. будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21 та від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку, що надані заявником письмові докази не створюють правових наслідків, однак посвідчують факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянина України, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 на території м. Голубівка (колишня назва – Кіровськ), Луганської області.
Пунктом 7 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, передбачено, щопідставою для реєстрації факту смерті може бути рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
На підставі викладеного, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 79, 80, 247, 259, 263, 264, 273, 293, 315, 317 ЦПК України, ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", суд 

УХВАЛИВ:
Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території -задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України за адресою м. Голубівка Луганської області. 
Рішення суду підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua.

Суддя Г.В.Кожихова