ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/47700/25 Суддя (судді) першої інстанції: Марич Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Златіна С.В.,
суддів: Кравченка Є.Д., Осіпової О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, -
В С Т А Н О В И В : 
ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач; ГУ ПФ України в м. Києві), у якому просив:
- визнати дії Головного управління пенсійного фонду України у м. Києві щодо не зарахування, при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці, до стажу роботи - службу в лавах Радянської армії - 1 рік, 11 місяців, 12 днів, половину навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік, 11 місяців і роботу на посаді адвоката - 2 роки, 7 місяців, 13 днів.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання зарахувавши до стажу роботи на посаді судді:
- строкову військову службу 1 рік, 11 місяців, 12 днів,
- половину навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік, 11 місяців, 
- роботу на посаді адвоката 2 роки, 7 місяців, 13 днів на підставі довідки про моє грошове забезпечення. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року адміністративний позов задоволено частково. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не було зараховано до стажу роботи судді періодів проходження строкової військової служби та половина строку навчання в Свердловському юридичному інституті ім. Р.А. Руденко. Разом з тим, можливість зарахувати стаж роботи позивача на посаді адвоката колегії адвокатів в період з 15 серпня 1988 року по 28 березня 1991 року через норми частини другої статті 137 Закону №1402, згідно якого до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді відсутня. 
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року, ГУ ПФ України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування заявлених вимог апелянт, посилаючись на приписи законодавства та цитуючи зміст листа від 12 березня 2025 року №11535-9275/М-02/8-2600/25, зазначає, що дії ГУ ПФ України в м. Києві є правомірними та у спірних правовідносинах орган діяв у відповідності до чинного законодавства і в межах компетенцій.
Орган Пенсійного фонду наголосив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислено на підставі документів, які містяться в матеріалах справи та відповідно до норм чинного законодавства.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2026 року поновлено ГУ ПФ України в м. Києві строк на апеляційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року, відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. 
Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін та призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження. 
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 рішенням Вищої Ради правосуддя від 08 грудня 2016 року №3115 -0-15-16 звільнений з посади судді Вищого адміністративного суду України.
Наказом голови Вищого адміністративного суду України від 16 грудня 2016 року №787к позивача відраховано зі штату суду з 16 грудня 2016 року.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 та записів з трудової книжки, позивач проходив строкову військову службу з 30 жовтня 1981 року по 12 жовтня 1983 року.
Згідно з дипломом серії НОМЕР_2 , що виданий 30 червня 1988 року та записів трудової книжки позивача, він з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року навчався у Свердловському юридичному інституті ім. Р.А. Руденко за спеціальністю «правознавство».
З трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , слідує, що позивач:
- з 15 серпня 1988 року по 28 березня 1991 року працював на посаді адвоката Вінницької обласної колегії адвокатів (тривалість стажу на посаді адвоката складає 2 роки, 7 місяців, 13 днів);
- з 27 березня 1991 року по 02 вересня 2000 року працював на посаді судді (голови суду) Чернівецького району Вінницької області (тривалість трудового стажу складає 9 років, 4 місяці 5 днів);
- з 03 вересня 2000 року по 04 травня 2005 року працював на посаді судді (голови суду) Немирівського району Вінницької області (тривалість трудового стажу складає 4 роки, 6 місяців, 31 день);
- з 05 травня 2005 року по 04 січня 2006 року працював на посаді судді апеляційного суду Вінницької області (тривалість трудового стажу складає 8 місяців);
- з 05 січня 2006 року по 15 червня 2007 року працював на посаді судді апеляційного суду м. Києва (тривалість трудового стажу складає 1 рік, 5 місяців);
- з 19 червня 2007 року по 09 жовтня 2013 року працював на посаді судді (голови суду) Київського апеляційного адміністративного суду (тривалість трудового стажу складає 6 років, 9 днів);
- з 10 жовтня 2013 року по 16 грудня 2016 року працював на посаді судді Вищого адміністративного суду України (тривалість трудового стажу складає 3 роки, 2 дні).
12 лютого 2025 року позивач звернувся із заявою до Головного управління ПФУ в м. Києві про перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, збільшивши його на 10%, зарахувавши до суддівського стажу: період строкової служби в лавах радянської армії, половину терміну стаціонарного навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період роботи на посаді адвоката.
ОСОБА_1 стверджує, що при розрахунку довічного грошового утримання, відповідачем було зараховано тільки перебування його на посаді судді, тобто 25 років, 8 місяців, 20 днів.
У задоволенні звернення позивача про перерахунок довічного грошового утримання з врахуванням зазначеного суддівського стажу, відповідач відмовив листом від 12 березня 2025 року за вих. №11535-9275/М-02/В-2600/25 у зв`язку із відсутністю законних підстав для проведення запитуваного перерахунку. 
Вважаючи такі дії органу Пенсійного фонду протиправними та такими, що порушують його право на належне матеріальне забезпечення судді у відставці, ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з такого. 
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія звертає увагу, що з огляду на зміст апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, спірними у даному випадку питанням є наявність/відсутність у позивача права, а у відповідача, як наслідок, обов`язку, на зарахування до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 періоду строкової військової службу та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.
Також в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Так, згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".
Отже, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. 
Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. 
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).
За приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VІІІ суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (частина 2 статті 142 Закону №1402-VIІІ).
Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Згідно частин четвертої, п`ятої статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
На підставі абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно Закону № 1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді застосовуються норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. 
Відповідно до частини першої статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 
2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді зараховується також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, 26 березня 1991 року ОСОБА_1 обрано народним суддею Чернівецького районного народного суду м. Києва.
На час обрання позивача на посаду судді вперше, діяв Закон Української РСР від 05 червня 1981 року №2022-X «Про судоустрій Української РСР» (далі - Закон № 2022-X), який не містив норм, якими б визначався порядок обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного грошового утримання.
Згаданий у попередньому абзаці Закон №2022-Х та прийнятий в подальшому Закон СРСР №328-I від 04 серпня 1989 року не містили поняття "відставка судді" взагалі, та, як наслідок, стажу роботи, який враховується при обрахунку права судді на відставку, також не визначали. Матеріальне і соціальне забезпечення суддів забезпечувалось їх правом на заробітну плату та пенсійне забезпечення, визначене законодавством Союзу РСР і союзних республік.
Право судді на відставку виникло лише з прийняттям Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII «Про статус суддів».
Статтею 58 Закону № 2022-Х (в редакції Закону України від 24 лютого 1994 року №4017-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР «Про судоустрій Української РСР») передбачено, що припинення повноважень суддів і звільнення їх з посади проводиться на підставах і в порядку, встановлених Законом України від 15 грудня 1992 року №2864-ХІІ «Про статус суддів».
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-7 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XI "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим 10 липня 1995 року №584/95, передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Таким чином, на час набрання чинності вказаною нормою, стаж роботи позивача на посаді судді перевищував 10 років, у зв`язку з чим до його стажу роботи на посаді судді має бути зараховано військову службу та половина строку навчання позивача у вищому навчальному закладі. 
Враховуючи встановлені вище обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 періоду проходження ним строкової військової служби (1 рік, 11 місяців, 12 днів) та половини періоду його навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі - Свердловський юридичний інститут ім. Р.А. Руденко (1 рік, 11 місяців).
З огляду на зміст апеляційної скарги відповідача та відсутність апеляційної скарги від позивача, судова колегія не вбачає підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено. 
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення передбачені статтею 315 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат, з урахуванням приписів статті 139 КАС України, відсутні.
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року - залишити без змін.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 328, 329 КАС України. 

Суддя-доповідач С.В. Златін

Суддя Є.Д. Кравченко

Суддя О.О. Осіпова

Повний текст судового рішення виготовлено 11 травня 2026 року.