441/566/26 2/441/666/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

27.04.2026 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Ференц О.І.
за участю секретаря судового засідання - Пеленської Х.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна адміністрація, про визнання права власності на частки в житловому будинку як на майно колгоспного двору, визнання недійсним та скасування розпорядження, Державного акту та визнання права на частки від земельної частки (паю) в порядку спадкування
В С Т А Н О В И В:

12.03.2026 року позивачі подали до Городоцького районного суду Львівської області позовну заяву до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, в якій просять визнати за кожним із них право власності на частину житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами на АДРЕСА_1 як на частки у майні колгоспного двору, визнати недійсним розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.01.2002 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 1.0424 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085927 від 15.01.2002 року, виданий ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.01.2002 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 1192, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, визнати за кожним із них право на частку від земельної частки (паю) площею 1.34 умовних кадастрових гектари, що належало ОСОБА_4 згідно Сертифікату ЛВ № 146898 від 23.05.1997 року та зареєстрованого за № 4372 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов подано з тих підстав, що вони є останніми членами даного колгоспного двору, до 15.04.1991 не втратили право на частку в його майні, оскільки більше як три роки до цієї дати проживали у даному господарстві та були там зареєстровані, брали участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору, інші члени колгоспного двору померли, третя особа ОСОБА_3 перестала бути членом колгоспного двору у 1990 році, оскільки була головою іншого двору. 
Крім цього  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній відповідно батько та чоловік - ОСОБА_5 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.0424 га, яка належала його батьку - ОСОБА_4 , згідно Державного акту серії І-ЛВ № 085927 від 15.01.2002, та яка була ним фактично успадкована за положеннями ст.549 ЦК в ред. 1963 року. Вони фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , однак коли звернулися до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав, в тому числі і на спірну земельну ділянку, їм листом було відмовлено, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю був виданий після смерті спадкодавця в порушення вимог ст.25 ЦК України. Вказане змусило їх звернутися до суду за визнанням недійсним розпорядження, на підставі якого був виданий ОСОБА_4 . Державний акт на право приватної власності на землю, та самого акту і визнання за ними права на земельну частку (пай). 
Зазначали, що оскільки на час реєстрації та видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085927 на ім`я ОСОБА_4 дієздатність останнього припинилася у зв`язку з його смертю, таке майно не увійшло в склад його спадкового, тому державний акт слід визнати недійсним та скасувати, як і реєстрацію права власності на таку земельну ділянку в Поземельній книзі та розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.01.2002 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 1.0424 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оскільки ОСОБА_4 за життя належало право на земельну частку (пай) згідно Сертифікату, таке його право не може бути звужене виданням правовстановлюючих документів після його смерті. А відтак належне ОСОБА_4 на час смерті право на земельну частку (пай) площею 1.34 умовних кадастрових гектари увійшло в склад спадкового майна і було успадковане його сином - ОСОБА_5 .
Позивачі в судове засідання не з`явилися, їх представник подала письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. При цьому просить залишити без розгляду позовну вимогу ОСОБА_2 про визнання за нею права на частки від земельної частки (паю), а визнати таке право в цілому за ОСОБА_6 . 
Представник відповідача - Великолюбінської селищної ради Львівської області, та представники третіх осіб - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівської районної адміністрації, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзиву на позов від представника відповідача не надійшло.
Третя особа - ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася.
У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. 
Проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що уточнені позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. 
Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з погосподарської книги с. Завидовичі Городоцького (на сьогодні Львівського) району Львівської області станом на 1986-1991 роки (а.с.58-59). З Витягу з погосподарської книги по с. Завидовичі Львівського району Львівської області за 1986-1991 роки та Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , вбачається, що станом на 15.04.1991 року право на частку у майні цього колгоспного двору мали ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с.55-59). 
Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 27.11.2025 року, будинок 1969 року забудови (а.с.40-54). Довідкою Самбірського МБТІ № 1108 від 02.06.2025 року підтверджується, що право власності на вказаний будинок не зареєстровано (а.с.39).
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04.02.1948 року (а.с.26).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.22). ОСОБА_2 , 1051 р.н., є дружиною ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 06.06.1970 року (а.с.23).
ОСОБА_4 на підставі рішення Городоцької районної ради № 70 від 21.03.1996 було передано право на землю (середню земельну частку) на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області розміром 1.34 гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується Сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 146898 від 23.05.1996, який зареєстровано в Книзі записів сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 4372 (а.с.61). 
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Зашковичі Городоцького району Львівської області (а.с.27). Спадкова справа після його смерті не заводилася (а.с.35). Згідно довідки виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради Львівської області № 36 від 12.03.2026 ОСОБА_4 до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з ним на день смерті у цьому будинку проживали і були зареєстровані дружина - ОСОБА_7 , 1917 р.н., син - ОСОБА_5 , 1948 р.н., невістка та внучка (а.с.37). 
15.01.2002 на ім`я ОСОБА_4 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085927, згідно з яким ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1.0424 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Завидовицької сільської ради. Вказаний акт було видано на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 9 від 11.01.2002 (а.с.60). 
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадщину після її смерті прийняв її син - ОСОБА_5 (а.с.143).
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зашковичі Львівського району Львівської області (а.с.29). Згідно матеріалів спадкової справи № 49/2025, заведеної після смерті ОСОБА_5 , спадщину після його смерті прийняла лише ОСОБА_1 , натомість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від належних їм часток у спадковому майні відповідно чоловіка та батька (а.с.98-173). 
Позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1.0424 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проте листом від 24.09.2025 їй було відмовлено у видачі такого через те, що правовстановлюючий документ на право на земельну ділянку виданий після смерті ОСОБА_4 , а житловий будинок відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» (а.с.30). 
Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, слід застосовувати до них положення ЦК України в редакції 1963 року.
У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990р., майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки.
Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991р. № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Закону УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990р..
Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) - положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи із того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Беручи до уваги те, що спірне домоволодіння відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», частка всіх членів такого, які проживали і були зареєстровані у вказаному будинковолодінні в період з 1986-х рр. по 1991р. складає по 1/5 частці за кожним із членів колгоспного двору. 
Згідно роз`яснень, викладених у підп. «г» п.6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. 
Оскільки три члени колгоспного двору - ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , померли до виділення їхній часток у майні колгоспного двору, станом на день їх смерті є живими інші двоє членів такого колгоспного двору - позивачі у справі, за останніми слід визнати право власності за кожним на 1/2 частину такого майна.
Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За п.2 Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. 
Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 цього ж Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. 
Так, оскільки ОСОБА_4 помер до ІНФОРМАЦІЯ_6 , до відносини спадкування після його смерті слід застосовувати чинне на той час законодавства, зокрема, відповідні правила ЦК 1963, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. 
Згідно ст.529 ЦК України в ред. 1963 при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963 визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відтак, з огляду на наведене, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 фактично прийняли спадщину після смерті свого відповідно батька та чоловіка.
До правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , слід застосовувати положення ЦК України в ред. 2004.
Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 
Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, який був виданий на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.01.2002, був виданий після смерті ОСОБА_4 , а саме в 2002 році, такий слід визнати недійсними та скасувати, як і розпорядження про передачу земельної ділянки ОСОБА_4 .
Оскільки ОСОБА_5 був спадкоємцем за законом майна ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , спадщину після смерті обох батьків прийняв, після його смерті ОСОБА_1 також спадщину прийняла, так як своєчасно після смерті батька звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом і проживала із спадкодавцем на момент його смерті, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно їй було відмовлено з огляду на те, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку був виданий після смерті спадкодавця, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку розміром 1.34 в умовних кадастрових гектарах, що належало ОСОБА_4 на підставі Сертифікату про право на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 146898, виданого 23.05.1997 і зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів за № 4372, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На підставі викладеного, керуючись п.6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), ст. 5, 10, 12, 18, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд - 

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами в АДРЕСА_1 як частку в майні колгоспного двору.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами в АДРЕСА_1 як частку в майні колгоспного двору.
Визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.01.2002 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області.
Визнати недійсними та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085927 від 15.01.2002 про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 1.0424 га на території Завидовицької сільської ради Городоцького району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1192, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності цієї земельної ділянки.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ,  в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) площею 1.34 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 146898 від 23.05.1997, який зареєстровано в Книзі записів сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 4372.
Позовну вимогу ОСОБА_2 про визнання за нею права на частину земельної частки (паю) площею 1.34 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 146898 від 23.05.1997, - залишити без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Головуюча О.І. Ференц