Крижопільський районний суд Вінницької області 

2/134/390/2026  
Справа № 134/374/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
26 травня 2026 року       Крижопільський районний суд
Вінницької області

в складі: головуючого-судді: Зарічанського В.Г.
з участю секретаря: Трачук С.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Крижопільський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Крижопільський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.  Позов мотивовано тим, що 23.01.2014 р. між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством Комерційний Банк “Приват Банк” було укладено кредитний договір №SAMDN50000036608351, за умовами якого позичальнику було надано кредит. Правонаступником усіх прав та обов`язків Акціонерного Товариства Комерційний Банк “Приват Банк” на підставі договору факторингу від 26.10.2021 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами".   21.12.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною було вчинено виконавчий напис №21804 про стягнення на користь стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №SAMDN50000036608351 від 23.01.2014 р. в розмірі 10 233,29 грн.  В подальшому Крижопільський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі вищезазначеного виконавчого напису відкрили виконавче провадження №68621569. В рамках виконавчого провадження було накладено арешти на всі рахунки боржника, що підтверджується доданими до заяви постановами.  З мобільного застосунку «Дія» йому стало відомо про наявність відкритого виконавчого провадження.            Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки, під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безпірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМ України № 1172 від 29.06.1999 року. Однак, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було перевірено безпірність заборгованості. Таким чином, зважаючи на те, що кредитний договір, який наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально і навіть не був підписаний сторонами договору, а також факт його існування став відомий позивачці лише після відкриття виконавчого провадження, наявні всі підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.       Ухвалою суду від 06 березня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів. Відзив на адресу суду не надходив. Також ухвалою суду від 06.03.2026 було задоволено клопотання про витребування доказів.          Ухвалою суду від 07 травня 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.          В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надіслали суду заяву про розгляд справи без їхньої присутності, позовні вимоги підтримали та просили задовільнити.             Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин.  Треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин.        На підставі ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи.        У відповідності до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи.          Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.  Судом встановлено, що 23.01.2014 р. між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством Комерційний Банк “Приват Банк” було укладено кредитний договір №SAMDN50000036608351, за умовами якого позичальнику було надано кредит. (а.с.15).           21.12.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною було вчинено виконавчий напис №21804 про стягнення на користь стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №SAMDN50000036608351 від 23.01.2014 р. в розмірі 10 233,29 грн. (а.с.15).               В подальшому Крижопільський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі вищезазначеного виконавчого напису відкрили виконавче провадження №68621569 від 11.02.2022 (а.с.16). В рамках виконавчого провадження було накладено арешти на всі рахунки боржника, що підтверджується доданими до заяви постановами (а.с.17-20).         Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.              Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.        Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.           Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б)засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.         Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від29.06.99 № 1172.          При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову КМУ від 26.11.2014року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями».             Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.            Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92.         Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено.          Отже, приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису має бути врахована обставина, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні, та не врахував що у сторін є спір щодо розміру заборгованості та те, що стягувачем не дотримано вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу.    У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.            Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.        Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.     Нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.       Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.        Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.       З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.      Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.          При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.         Згідно ст.12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.       Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.           За таких обставин, враховуючи те що відповідачем не надано доказів безпірності вчиненого виконавчого напису, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню.      Відповідно до Ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1597,44 грн. судового збору.         Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, то суд враховує, що відповідно до ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.      Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.    Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.  У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.             Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.           Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).        Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).     Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 в справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 в справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 в справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).             Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами.     Позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правової допомоги від 10.02.2026, додатковий договір від 10.02.2026 до договору про надання правничої допомоги від 10.02.2026, рахунок від 10.02.2026, акт від 10.02.2026 про надані послуги та ордер на надання правничої допомоги.       За змістом умов договору про надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі.           Надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд враховує, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику осіб, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.            Керуючись Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, ст.10-13,76-89,141,259,263-265,279, 280 – 285, 352, 354 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Крижопільський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.   Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №21804 від 21.12.2021 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення на користь стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія управління активами” з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №SAMDN50000036608351 від 23.01.2014 р. в розмірі 10 233,29 грн.     Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1597,44 (одну тисячу п`ятсот дев`яносто сім) гривень 44 копійки та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.    Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.       Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.      Копію цього рішення невідкладно надіслати сторонам.      Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення через Крижопільський районний суд.       Учасники справи:            Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 .    Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", код ЄДРПОУ 35017877, адреса: м. Ірпінь, вул. Соборна, 98а, кабінет 70 Київська область.           Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, місце знаходження АДРЕСА_2 .        Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Крижопільський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України , адреса: селище Крижопіль, вул. Сідора Беларського, 17/2 Тульчинського району Вінницької області, ЄДРПОУ 34625591.
Суддя