_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/945/26
Провадження № 2/947/1323/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Гниличенко М.В.
при секретарі – Тіщенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮрКонсалт Груп Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮрКонсалт Груп Плюс» звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 05.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 59/34518308, за умовами якого відповідачу надано позику шляхом передачі у власність готівкових коштів у сумі 4000 грн., а відповідач зобов`язався повернути суму позики позикодавцю та сплатити проценти, а також інші платежі за вказаним договором у порядку та строки передбачені цим Договором. Розмір, порядок та строки сплати позичальником платежів погоджені сторонами в Графіку платежів. Мета отримання позики – споживчі цілі, що не суперечить законодавству. 
Позичальник повертає суму позики, а також здійснює оплату інших платежів за Договором, шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або на банківський рахунок позикодавця. Днем повернення позики (її частини) вважається день внесення суми позики (її частини) в касу позикодавця на банківський рахунок позикодавця. Позичальник зобов`язаний повернути суму позики у повному обсязі в термін визначений Графіком платежів. Позичальник має право достроково повернути суму позики та сплатити інші платежі за Договором.
Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань, яке мало місце під час дії Договору, а також не звільняє від відповідальності за порушення стороною своїх зобов`язань, що будуть тривати після закінчення строку дії Договору. Умови цього Договору, які залишились стороною невиконаними частково або в повному обсязі, після закінчення строку дії Договору, зберігають чинність (продовжують діяти) до їх повного виконання. 
У подальшому, було укладено Договори факторингу, зокрема 28.12.2023 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «Факторингова компанія`Укрглобал-Фінанс» за № 28122023; 17.04.2025 року між ТОВ «Факторингова компанія`Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «ФК`Укрфінанстандарт» за № 17-04/ФК-25; 25.08.2025 року між ТОВ «ФК`Укрфінанстандарт» та ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» за № 25-08/ФК-25. Внаслідок чого відбулося відступлення права вимоги за Договором позики 59/34518308 від 05.07.2021 року ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс».
Відповідно до розрахунку заборгованості сума боргу відповідача перед позивачем становить 33200,00 грн., з яких: заборгованість за сумою позики - 4000 грн.; заборгованість по нарахованим процентам - 28080 грн.; заборгованість за комісією - 1120 грн. 
Станом на день подання позову відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав та не сплатив борг, внаслідок чого позивач звернувся з позовом до суду.
На підставі викладеного, позивач ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 33200,00 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026 року вказана справа передана на розгляд судді Гниличенко М.В.
Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 23.01.2026 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮрКонсалт  Груп Плюс» - Бонтей М.В. до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, в позовній заяві міститься прохання про розгляд справи без участі представника. 
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, доводи позову не спростовано, проте надав суду заяву про застосування строків позовної давності.
Відповідно до ст.223 ЦПК України – неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, дослідивши матеріали справи в електронному вигляді, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 05.07.2021 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 59/34518308, за умовами якого відповідачу надана позика у розмірі 4000,00 грн. (п. 1.2 Договору), строком на 365 днів (п. 1.4 Договору) з процентною ставкою 2 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах строку передбаченого п.1.4 та п. 2.2. Договору у порядку, розмірі та строки встановлені в Графіку платежів, що у загальному розмірі становить 28080 грн. (п. 2.1. Договору). Відповідно до п. 1.5. Договору комісія за видачу позики складає 28% від суми позики, що становить 1120,00 грн. і підлягає сплаті у строк передбачений Графіком платежів.
Договір позики № 159/34518308 від 05.07.2021 року підписано відповідачем власноручним підписом.
Перед укладенням Договору позики №59/34518308від 05.07.2021 року відповідач ознайомився та підписав Паспорт споживчого кредиту, де зазначені всі істотні умови, що відображені у відповідному договорі, а саме: сума кредиту – 4000,00 грн., строк кредитування – 365 днів, спосіб надання кредиту - готівкою.
28 грудня 2023 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено Договір факторингу №28122023 за яким ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло право вимоги за договором позики № 59/34518308 від 05.07.2021 року.
17 квітня 2025 року між ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» укладено Договір факторингу №17-04/ФК-25 за яким до ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» перейшло право вимоги за договором позики № 59/34518308 від 05.07.2021 року .
25 серпня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» та ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» укладено Договір факторингу №25-08/ФК-25, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» передає/відступає ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Згідно вищевказаних договорів факторингу відбулося відступлення права вимоги за договором позики № 59/34518308 від 05.07.2021 року до позивача.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики №59/34518308 від 05.07.2021 року ОСОБА_1 має заборгованість станом на 04.07.2022 року у розмірі 33200,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за сумою позики, 28080,00 грн. – заборгованість по нарахованим процентам, 1120 грн. – заборгованість за комісією. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1ст. 626 ЦК України).
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Таким чином, факт існування відносин за договором позики між фінансовою установою та відповідачем підтверджується договором позики. Жодних доказів розірвання або визнання недійсним вищезазначеного договору позики, у тому числі з підстав неотримання грошових коштів, відповідачем суду не надано.
Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладення вищезазначеного договору позики ЦК України та уклали цей договір, в якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.
Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань у повному обсязі порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані відповідачу в позику.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року, тобто карантин діяв з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року.
Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово було продовжено та на даний час строк дії воєнного стану в країні триває.
Згідно з п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Законом України від 14.05.2025 року № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення «Цивільного кодексу України» щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Цей закон набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування тобто відновлення строків позовної давності розпочалося з 04.09.2025 року.
Таким чином, позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності звернення з даними позовними вимогами до суду, оскільки на час подання позовної заяви 07.01.2026 року, такий строк було продовжено та він не сплив.
Суд зазначає, що метоюотримання позики є споживчі цілі, що не суперечить законодавству, тобто вказаний договір позики є споживчим кредитом.
Щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, навіть з врахуванням запропонування зниженої процентної ставки при виконанні споживачем відповідних умов Договору.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509  та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Суд вважає, що, нараховані за договором відсотки у розмірі 28080 грн. не є співмірними із сумою кредиту - 4000 грн., та фактично перевищують тіло кредиту у 7 раз, що суперечить принципам розумності та добросовісності та призводить до дисбалансу договірних прав і обов`язків на його шкоду (рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013), а тому суд може зменшити розмір відсотків до розміру заборгованості за кредитом, тобто до тіла кредиту.
Верховний Суд у своїй постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 дійшов висновку, що відповідальність боржника за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку, яка не обмежена жодними межами, за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
При розгляді даної справи, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
Суд зазначає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим суд вважає, що розмір відсотків підлягає зменшенню і встановленню їх в розмірі тіла кредиту 4000 грн.
Щодо стягнення комісії:
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Відповідно до п. 1.5. Договору комісія за видачу позики складає 28% від суми позики, що становить 1120,00 грн. і підлягає сплаті у строк передбачений Графіком платежів.
Проте, у вказаному договорі не зазначено та позивачем не надано доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням кредиту, який надається відповідачу та за які товариством встановлена комісія.
Отже положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої, другої статті 11Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (з 10.06.2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1120,00 грн. комісії, задоволенню не підлягають, а тому позов ТОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс»» підлягає частковому задоволенню, зокрема з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮрКонсалт Груп Плюс» підлягає до стягнення заборгованість в загальному розмірі 8000 грн. (тіло кредиту 4000 грн. плюс зменшені відсотки 4000 грн.).
Представник позивача в позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд враховує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).
Суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження понесених витрат представник позивача надав суду копію договору про надання правничої допомоги №45714110 від 10.12.2025, копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги №3236626511 від 10.12.2025, копію детального опису наданих послуг від 10.12..2025, акт № 3236626511 про підтвердження факту надання правничої допомоги від 10.12.2025 року у розмірі 6000 грн.
Однак, виходячи із пропорційності задоволених позовних вимог, до стягнення з відповідача підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 1440 грн.(24%) від заявленої суми на правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 8000,00 гривень, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 583,71 гривень (2422,40 гривень х 8000,00 гривень : 33200,000 гривень = 583,71 гривень), та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1440,00 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 13,81,89,141,258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 509, 526, 599, 611, 625, 1046,1049,1050,1054 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Т Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮрКонсалт Груп Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮрКонсалт Груп Плюс» (ЄДРПОУ: 45714110, адреса для листування: 04052, м.Київ, вул. Глибочицька, 17б, оф.503; IBAN: НОМЕР_2 в АТ АКБ "Львів", МФО: 325268) заборгованість за договором позики № 59/34518308 від 05.07.2021 року в розмірі 8000 /вісім тисяч / гривень 00 копійок .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮрКонсалт Груп Плюс» (ЄДРПОУ: 45714110, адреса для листування: 04052, м.Київ, вул. Глибочицька, 17б, оф.503; IBAN: НОМЕР_2 в АТ АКБ "Львів", МФО: 325268) заборгованість за договором позики № 59/34518308 від 05.07.2021 року судовий збір у розмірі 583 /п`ятсот вісімдесят три / гривень 71 копійок та витрати на правничу допомогу розмірі 1440/ одна тисяча чотириста сорок/ гривень 00 копійок. Всього на загальну суму 10023 /десять тисяч двадцять три/ гривні 71 копійка.
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Повний текст рішення складено та підписано 02.06.2026 року.

Суддя            М. В. Гниличенко