Справа № 729/1987/25
1-кп/729/66/26 

В И Р О К 
і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12025270400000220 від 08.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білоцерківці, Бобровицького району, Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України,інваліда 3 групи, учасника бойових дій, раніше судимий 01.04.2025 Бобровицьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн., штраф сплачений 01.04.2025 року, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Як установлено ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Постановою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12.08.2024 ОСОБА_3 визнано винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (справа № 729/1126/24).
Крім того, 09.04.2025 постановою Бобровицького районного суду Чернігівської області ОСОБА_3 визнано винуватим за ч. 2 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки (справа № 729/98/25).
Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01.04.2025 (справа № 749/210/25) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за умисне невиконання постанови Бобровицького районного суду, що набрала законної сили, з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, який набрав законної сили 02.05.2025.
Однак, ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Бобровицького районного суду від 01.04.2025 за ч. 1 ст. 382 КК України, достовірно знаючи про наявність постанови суду від 09.04.2025 у справі №729/98/25, яка набрала законної сили, якою його позбавлено права керування транспортними засобами, з метою невиконання даної постанови суду, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, 08.11.2025 близько 16 год. 00 хв. у м. Бобровиця Ніжинського району Чернігівської області по вул. Стрілецька, особисто керував автомобілем марки «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений уповноваженими працівниками групи реагування патрульної поліції ВП № 2 (м. Бобровиця) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України визнав, просить суворо його не карати, не оспорює фактичні обставини, дав показання, що злочин вчинив при обставинах вказаних у обвинувальному акті, в скоєному щиро кається, свій вчинок засуджує, пояснивши при цьому, що правильно розуміє зміст пред`явленого обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Зміст цих обставин учасники судового провадження розуміють правильно, підтверджують добровільність їх позиції та усвідомлюють, що у такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючи досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності та керуючись законом, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини скоєння кримінального правопорушення та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.
Приймаючи до уваги особу обвинуваченого, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризуючі дані з місця проживання, обставини, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, як щире каяття, його відверте визнання вини у вчиненні злочину, щире співчуття з приводу цього та осуд своєї поведінки, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, раніше судимий, також те, що покарання на меті має не тільки кару, а й виправлення і попередження вчинення нових злочинів, при цьому суд враховує, що з моменту вчинення кримінального правопорушення до даного часу обвинувачений інших кримінальних правопорушень не вчинив, скарг на його поведінку не надходило, приймає до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому міри покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та з урахуванням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами.
Разом з тим, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин справи, які істостно знижують ступінь тяжкості вчиненого, особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, щиро розкаявся, визнав свою провину, його поведінку в судовому засіданні, давав щирі послідовні покази, розповів про всі відомі йому обставини вчиненого кримінального правопорушення, висловив жаль до вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася, дав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, засудив свій вчинок, висловив готовність нести відповідальність за вчинене, запевнив суд, що став на шлях виправлення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин які б обяжували його покарання, інших кримінальних правопорушень не вчинив, є інвалідом 3 групи та учасником бойових дій, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_3 без озоляції від суспільства, застосувавши тим самим до нього вимоги ст. 75 КК України, що передбачає звільнення від відбування основного покарання з випробуванням та покладання відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Таким чином, призначене судом покарання обвинуваченому, яке не пов`язане з ізолюванням його від суспільства буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самим обвинуваченим так і іншими особами, забезпечить співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики. Крім того, покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України зможе позитивно вплинути на його поведінку та здатне виправити його та запобігти вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. 
Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.
Також, у даному випадку слід звернути увагу, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01.04.2025 за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., який сплатив 01.04.2025 року, тобто на час розгляду даної справи ОСОБА_3 відбув призначене покарання, а тому підстав для застосування положень ст. 71 КК України та призначення покарання за сукупністю вироків у даному випадку суд не вбачає.
Запобіжний захід на досудовому розслідуванні не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу.
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після проголошення вручити негайно обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1