н\п 2-а/490/20/2026 Справа № 490/4225/25

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А.,
при секретарі Могила Д.І., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Миколаївській області про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, -
ВСТАНОВИВ:
02.06.2025 позивач з подальшим уточненням адмінстартвиного позову звернувся до суду з позовом про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, винесену 22.05.2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальности , передбаченої ч.1 ст. 126 КУпАП. та ч.2 ст.122 КУпАП, відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП та об`єднано вказані справи в одне провадження та піддано адміністративному правопорушення у вигляді штрафу у сумі 510 грн.
В обґрунтування позову посилається на наступне. 30.04.2025р. о 22 год. 39 хв. ОСОБА_1 в м. Вознесенськ по вул. Київська керував а/м « RENAULT Kango » д.н.з. НОМЕР_1 в темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар та не пред`явив для перевірки посвідчення водія категорії «В» та полісу обов`язкового страхування, чим п.21. та п.9.1 а ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП. В матеріалах справи наявний відеозапис з нагрудної камери поліцейського в якому міститься файл 0000000_00000020250430221818_0007МР4, відповідно до якого відеозапис почато 22:18:18 год. з фіксації руху поліцейського автомобілю та зупинку його відразу поблизу автомобіля « RENAULT Kango » д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться в нерухомому стані, без ввімкненого світала та двигуну. З вказаного автомобіля з місця водія вийшов ОСОБА_1 , якому поліцейським в супереч вимог ч.2 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» не повідомлено про застосування до нього до нього превентивного заходу у вигляді застосування технічних приладів , що має функцію відеозапису , причини його застосування , а також нормативно-правовий акт на підставі якого застосовувався такий захід. Подальша відеофіксація містить процес спілкування поліцейських з ОСОБА_1 та складання відносно протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначає, що вказаний відеозапис не містить фіксації руху транспортного засобу . Вважає, що знаходження ОСОБА_1 на водійському сидінні в автомобілі « RENAULT Kango » д.н.з. НОМЕР_2 вимкненим двигуном , який знаходиться в нерухомому стані не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на водійському сидінні транспортного засобу не доводить факт керування таким транспортним засобом. З огляду на вказане долучений до справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських не містить беззаперечних даних про виконання ОСОБА_1 функції водія під час керування автомобілем « RENAULT Kango » д.н.з. НОМЕР_1 . З огляду відеозапису, доданого до матеріалів, вбачається, що на відеозаписі з 22 год. 39 хв. 30.04.2025р. зафіксовано спілкування позивача з відповідачем 1, де останній розповідає обставини своєї служби у ЗСУ. Тобто у вказаний проміжок часу не зафіксовано руху транспортного засобу. Поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, а тому вимога посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. посвідчення водія є неправомірною. Враховуючи викладене, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №196352 від 22.05.2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.122 та ч.1. ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.06.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення виявлених недоліків.
Ухвалою суду від 10.06.2025 року адміністративний позов прийнято до розгляду суддею Черенковою Н.П. та призначено його до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 08.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.
У період з червня 2025 року по 08.02.2026 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду. 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від  09.02.2026 року визначено головуючого суддю Шолох Л.М.
Ухвалою суду від 13.02.2026 року відведено суддю Шолох Л.М. від розгляду справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2026 року головуючим суддею визначено Гуденко О.А.
Ухвалою суду від 06.03.2026 року справу прийнято до провадження судді Гуденко О.А.
25.06.2025 року на адресу суду від Нофенко М.В., яка діє в інтересах Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено , вимоги позивача, викладені у позовній заяві Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області не визнаються, позов відповідач повністю заперечує, виходячи із нижче зазначеного.
30.04.2025 приблизно о 22 год. 39 хв., перебуваючи на добовому чергуванні в складі групи СРПП, інспектором СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції Мізецьким М.В., було помічено транспортний засіб RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , водій якого рухався у темну пору доби без ввімкнення ближнього світла, що порушувало п. 19.1.а ПДР України. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» працівники поліції подали звуковий та світловий сигнал водію для зупинки (що підтверджується відео файлами). Зупинившись водій відмовився надати посвідчення водія на транспортний засіб передбачені в п. 2.1 ПДР України. Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції Мізецьким М.В., було встановлено, що водієм транспортного засобу RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , керував ОСОБА_1 та винесена постанова серії ЕНА №462238 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. 19.05.2025 рішенням т.в.о. начальника Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Коваленком В. постанову серії ЕНА № 462238було скасовано, а матеріали направленні на новий розгляд. 30.05.2025 інспектором СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції Мізецьким М.В. було визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 ст. 36 КУпАП. З метою всебічного та об`єктивного дослідження обставин адміністративних правопорушень до матеріалів адміністративних справ на підставі яких були винесенні оскаржувані постанови долучено відеозапис адміністративних правопорушень, який зроблений 30.04.2025. Таким чином, працівниками поліції, для підтримки порядку у період дії режиму воєнного стану було встановлено факт керування позивачем транспортним засобом не користуючись ременем безпеки, після встановлення факту правопорушень вчинених позивачем, працівники поліції мали достатньо підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.Враховуючи викладене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУНП в Миколаївській області про скасування постанови від 22.05.2025 серії ББА № 196352, просить відмовити
Від представника позивача надійшла заява, в якій просить розглянути справу за його відсутності та врахувати під час прийняття рішення постанову Вознесеньского міськрайонного суду Миколаївської області від 27.05.2025 року по справі №473/2406/25. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача надав заяву, в якій просить провести вказане судове засідання за відсутності представника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області . Відзив наданий раніше, підтримує та просить відмовити в задоволенні позовної заяви Позивача.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить наступного висновку.
Згідно з копією постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4622272 від 30.04.2025 року, вбачається, що 30.04.2025 року о 22 год. 15 хв. ОСОБА_1 в м. Вознесенськ по вул. Київська керував а/м « RENAULT Kango » д.н.з. НОМЕР_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія категорії "В" чим порушив п.2.1. ПДР та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 КУпАП. У зв`язку з цим капітаном поліції ОСОБА_2 було винесено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Згідно з копією постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4622938 від 01.05.2025 року, вбачається, що 30.04.2025 року о 22го. 15 хв. водій керував ТЗ без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби/ чим порушив п.19.1.а.ПДР -порушення водіями ТЗ використання освітлення приладів в темну пору в умовах недостатньої видимості та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 КУпАП. У зв`язку з цим капітаном поліції ОСОБА_2 було винесено постанову за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
19.05.2025 рішенням т.в.о. начальника Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Коваленком В. постанову серії ЕНА № 462238 було скасовано, а матеріали направленні на новий розгляд.
30.05.2025 інспектором СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції Мізецьким М.В. було визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 ст. 36 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП та об`єднано вказані справи в одне провадження та піддано адміністративному стягненню за найбільш серйозне правопорушення у вигляді штрафу у сумі 510 грн.
Відеозапис, що долучений позивачем до протоколу про адміністративне правопорушення не містить даних щодо керування ОСОБА_1 30.04.2025 року о 22:39 год. транспортним засобом RENAULT Kango » номерний знак НОМЕР_1 .
Наданим відеозаписом не зафіксовано факту зупинки працівниками поліції зазначеного транспортного засобу під час керування ним позивачем, оскільки він містить лише момент спілкування працівників поліції з позивачем. З відеозапису вбачається, що відеофіксація розпочинається з моменту, коли ОСОБА_1 виходить із транспортного засобу з боку водія, при цьому двигун автомобіля заглушений, а світлові прилади вимкнені.
ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом, і з дослідженого відеозапису не вбачається підтвердження зазначених обставин, оскільки наведені обставини самі по собі не свідчать про факт керування ним транспортним засобом.
Твердження ОСОБА_1 щодо відсутності факту керування транспортним засобом належними доказами не спростовано. 
Належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом - RENAULT Kango » номерний знак НОМЕР_1 . 30.04.2025 року в м. Вознесенськ по вул. Київська - матеріали справи не містять.
Інших відеоматеріалів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, до суду не надано.
Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапис, проведений працівниками поліції не узгоджуються між собою щодо фактичних обставин, зокрема щодо зафіксованого та доведеного факту керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом.
Судом досліджено постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.05.2025 року у справі № 473/2406/25 , якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Спірні правовідносини носять публічно-правовий характер та виникли між сторонами у зв`язку з незгодою позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо порушення останнім Правил дорожнього руху та накладення, у зв`язку з цим, на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.
До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) та Правил дорожнього руху (далі ПДР).
Так, частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 4 статті 126 КУпАП, відповідальність настає в разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами та тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пп. «а» п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з п.п. 19.1 «а» ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені (на всіх механічних транспортних засобах) фари ближнього (дальнього) світла.
З аналізу положення статті 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до частин 1, 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Судом, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, встановлено, що з наданого відеозапису вбачається лише, що відеофіксація розпочинається з моменту, коли ОСОБА_1 виходить із транспортного засобу з боку водія, при цьому двигун автомобіля заглушений, а світлові прилади вимкнені. У ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом, пояснюючи, що очікував на брата та не здійснював керування. При цьому з дослідженого відеозапису факт керування транспортним засобом не підтверджується.
Таким чином, представник поліції, як уповноважена особа на складання постанови про адміністративне правопорушення, самостійно не пересвідчився у факті вчинення правопорушення.
При винесенні постанови не було враховано, що працівники поліції безпосередньо не були очевидцями факту керування транспортним засобом. Крім того, до матеріалів справи не надано інших відеозаписів із камер спостереження чи інших технічних засобів фіксації, які б підтверджували факт керування транспортним засобом. що унеможливлює перевірку достовірності наведених свідком обставин.
Отже, працівником поліції не було безпосередньо встановлено фактичних обставин можливого керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а тому надані докази не можуть вважатися належними та допустимими для підтвердження складу адміністративного правопорушення.
Суд зазначає, що за відсутності належних, допустимих та, у своїй сукупності, достатніх доказів вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення обставини, викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення, породжують обґрунтовані сумніви у їх достовірності та набувають форми припущень, на яких не може ґрунтуватися процесуальне рішення (постанова).
Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Таким чином відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП та не спростовано позицію позивача.
Беручи до уваги викладене, суд доходить переконання, що позов про скасування оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення складеної стосовно позивача підлягає задоволенню.
Розподіл між сторонами судових витрат.
Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрата (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (Постанова від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Так, позивачем ставилось питання про стягнення на його користь суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн
При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 7000 грн є необґрунтованим та завищеним та не враховує специфіку конкретної справи.
Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу до 3500 грн, оскільки суд вважає, що вона буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вимога позивача підлягає частковому задоволенню.
Відповідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір учасники бойових дій, Герої України звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 72-74, 77, 90, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Миколаївській області про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності  - задовольнити .
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №196352 від 22.05.2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.122 та ч.1. ст. 126 КУпАП - визнати протиправною та скасувати.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Миколаївській області (код ЄДРПОУ 40108735) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Гуденко О.А.