ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 711/2938/25
провадження № 61-165св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Воробйової І. А, Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про оголошення особи померлою, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військова частина НОМЕР_1 ,

за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2025 року у складі судді Демчика Р. В., присяжних: Гордієнко Т. Ю., Бузько О. М. та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Черкаси, військовослужбовця, який загинув в зоні бойових дій, в населеному пункті м. Попасна Луганської області, під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, від дня набрання законної сили рішенням суду.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що його батько ОСОБА_2 з 02 червня 2022 року вважається таким, що зник безвісти під час збройного конфлікту в населеному пункті Попасна Луганської області, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 червня 2022 року, і на момент звернення до суду відомості про нього відсутні майже три роки.

03 червня 2022 року покійний брат заявника, ОСОБА_3 , звернувся до Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій йшлося про те, що він з 24 квітня 2022 року втратив зв`язок з батьком, ОСОБА_2 , військовослужбовцем ТРО, ІНФОРМАЦІЯ_4, військової частини НОМЕР_1 , який перебував в м. Попасна Сєвєродонецького району Луганської області. Цього ж дня вказані відомості було внесено до ЄРДР за номером кримінального провадження 12022250310001020.

Оскільки брат заявника ОСОБА_3 загинув, захищаючи територію України, слідчий СУ ГУ НП в Луганській області в порядку частини шостої статті 218 КПК України направив постанову про проведення слідчих (розшукових) дій на іншій території до СУ ГУ НП в Черкаській області щодо прийняття заяви про залучення до кримінального провадження як потерпілого заявника ОСОБА_1 , вручення йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого та допиту в як потерпілого.

Станом на момент подання цієї заяви досудове розслідування у кримінальному провадженні від 03 червня 2022 року № 12022250310001020 здійснює група слідчих СУ ГУ НП в Луганській області.

Оголошення померлим ОСОБА_2 необхідне заявнику для здійснення державної реєстрації його смерті та отримання свідоцтва про смерть, оскільки правова можливість отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця виникає лише після державної реєстрації смерті, яка вимагає наявності судового рішення про оголошення особи померлою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Придніпровський районний суд м. Черкаси рішенням від 15 липня 2025 року заяву задовольнив. Оголосив ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, - померлим за обставин безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони України у складі військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Датою смерті вважати - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем смерті - м. Попасна, Сєвєродонецький район, Луганська область, Україна.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що матеріалами справи підтверджується наявність підстав для оголошення ОСОБА_2 померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з існуванням обґрунтованого припущення щодо його смерті, тобто констатації високого ступеня ймовірності смерті в м. Попасна Луганської області під час виконання бойового завдання.

При цьому суд врахував, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309.

Згідно із цим нормативним актом датою виникнення можливих бойових дій на території Попаснянської міської територіальної громади є 24 лютого 2022 року, датою припинення можливості бойових дій - 07 травня 2022 року, із з 07 травня 2022 року ця територія є тимчасово окупованою російською федерацією.

З урахуванням наведеного, суд вважав, що строк для звернення до суду має відраховуватися із цієї дати (07 травня 2022 року), і під час звернення до суду заявник його дотримав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Черкаський апеляційний суд постановою від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишив без задоволення. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скіця С. М. задовольнив. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2025 року змінив у частині встановлення дати і місця смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виклав третій абзац резолютивної частини рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2025 року в такій редакції: «Датою смерті вважати день набрання законної сили рішенням суду, місцем смерті - місто Попасна, Сіверськодонецький район, Луганська область.». В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що, проаналізувавши наявні докази у справі у їх сукупності та урахувавши норми права, які регулюють ці правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Будь-яких доказів чи відомостей на підтвердження того, що ОСОБА_2 на час розгляду цієї заяви є живим ні заявник, ні заінтересовані особи до суду не надали.

При цьому апеляційний суд урахував, що відомостей про місце перебування ОСОБА_2 , а також про те, що він протиправно позбавлений волі чи перебуває у полоні на час розгляду справи, в матеріалах справи немає.

Водночас апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції неправильно встановив день вірогідної смерті ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, що службовим розслідуванням причин та умов факту зникнення безвісти військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема і ОСОБА_2 , не визначено конкретної дати, з якої можна встановити факт загибелі ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає, що у спірному випадку, датою смерті є день набрання законної сили рішенням суду. 

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У січні 2026 року Міністерство оборони України подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просило скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Підставою касаційного оскарження зазначено те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України);
суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що заява про оголошення ОСОБА_2 померлим є передчасною, оскільки з 07 травня 2022 року територія Попаснянської міської територіальної громади є тимчасово окупованою російською федерацією, відповідно, на ній не проводились евакуаційні та оперативно-розшукові заходи, а також слідчі дії правоохоронних органів України. Таким чином, після закінчення воєнних дій сторони повертатимуть одна одній військовополонених, дадуть доступ до місць бойових дій для проведення пошукових робіт тощо, і лише тоді є підстави звертатись до суду.

Крім того, скарга містить доводи про безпідставність висновку апеляційного суду, що датою смерті ОСОБА_2 має бути день набрання законної сили рішенням суду, оскільки службовим розслідуванням причин та умов факту зникнення безвісти ОСОБА_2 не встановлено конкретної дати, з якої можна встановити факт загибелі ОСОБА_2 . 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

09 березня 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи 

Суди передніх інстанцій встановили, що згідно зі свідоцтвом про народження від 08 лютого 1985 року серії НОМЕР_3 , актовий запис № 202, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02 червня 2022 року № 58 «Про результати службового розслідування причин та умов факту зникнення безвісти військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 » під час проведення службового розслідування підтверджено, що, зокрема, старший солдат ОСОБА_2 , стосовно якого немає відомостей про місце його перебування понад 15 днів, вважається зниклим безвісти під час збройного конфлікту в населеному пункті Попасна Луганської області, під час захисту Вітчизни. На підставі викладеного службове розслідування щодо встановлення причин і умов зниклого безвісти під час збройного конфлікту старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_5 старшого солдата ОСОБА_2 вважати завершеним, а факт зникнення безвісти під час збройного конфлікту - встановленим.

За фактом зникнення ОСОБА_2 24 квітня 2022 року в населеному пункті Попасна Сєвєродонецького району Луганської області, 03 червня 2022 року зареєстровано кримінальне провадження № 12022250310001020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 25 жовтня 2024 року № 20241025-2078 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник на території бойових дій (під час воєнних дій).

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Частиною першою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Смерть - це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.

Оголошення громадянина померлим має нам меті усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 вирішувала виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців, використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.

Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, закон хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.

Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставин, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Отже, визначені у статті 46 ЦК України строки спрямовані суто на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що закон доповнив частину другу статті 46 ЦК України реченням другим задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.

Таким чином, при вирішенні такої категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою. Отже, предметом доказування у справі є безпосередньо обставини, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель особи, яку заявник просить оголосити померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24, від 24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, в подальшому - затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376.

У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території, у зв`язку з чим суди можуть використовувати дані з відповідного наказу для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

У цій справі суди встановили, що Попаснянська міська територіальна громада Сіверськодонецького району Луганської області з 24 лютого 2022 року до 07 травня 2022 року була територією бойових дій. З 07 травня 2022 року Попаснянська міська територіальна громада Сіверськодонецького району Луганської області належить до територій, тимчасово окупованих російською федерацією.

Оскільки, за встановленими у цій справі обставинами, територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця  ОСОБА_2 , на момент такої події була територією активних бойових дій, а потім окупована супротивником, то суди правильно вважали, що відлік строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, може бути здійснений у цій справі з 07 травня 2022 року.

Встановивши, що є підстави припустити з високим ступенем вірогідності, що старший солдат ОСОБА_2 , щодо якого відсутні відомості про місце його перебування, а у справі немає доказів того, що ОСОБА_2 на час розгляду цієї заяви є живим і перебуває в полоні, та огляду на те, що пройшло понад два роки з відповідної події та дати відліку строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, загалом дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для оголошення  ОСОБА_2 померлим у результаті його безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони України, ймовірна загибель якого пов`язана з виконанням бойового завдання в умовах воєнного стану.

Водночас розширювальне тлумачення заявником частини другої статті 46 ЦК України, за якого відлік строку, після спливу якого фізична особа може бути оголошена померлою, ставиться у залежність від можливості отримання підтверджень із території, що після завершення активних бойових дій набула статусу тимчасово окупованої, призводить до позбавлення заявника передбаченого законом механізму захисту його прав, оскільки наведена норма не пов`язує перебіг відповідних строків з такими подіями.

З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані рішення місцевого суду у незміненій частині та постанова апеляційного суду відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони Українизалишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2025 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	І. А. Воробйова 	
	А. Ю. Зайцев  Є. В. Коротенко  	
	В. М. Коротун