КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/1142/24 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/824/2382/2026 Доповідач: ОСОБА_2 

ВИРОК
МЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі: 
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мотижина Бучанського району Київської області, громадянки України, яка має вищу освіту, офіційно працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
визнано винуватою в учиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та призначено їй покарання, з урахуванням положень статей 69-1, 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна відповідно до ст. 77 КК України.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1, пунктів 2, 4 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Роз`яснено ОСОБА_7 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили постановлено не обирати.
Зараховано в якості відбутого покарання за цим вироком відповідно до ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , а саме за 30.10.2023, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, а також строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 01.11.2023 до 30.03.2024 - виходячи з того, що відповідно трьом дням домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.
Заходи забезпечення кримінального провадження - арешт, який накладено ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 07.11.2023 (судове провадження № 756/14433/23) на мобільний телефон, марки «HUAWEI», золотистого кольору, в чохлі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_3 - скасовано.
Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.
Згідно вироку, у невстановлений день, час та місці, однак не пізніше 30.10.2023 у ОСОБА_7 виник умисел спрямований на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, з метою збуту.
ОСОБА_7 , реалізуючи наведений умисел, діючи з корисливим мотивом, замовила в програмному комплексі «Телеграм» особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої обмежено - PVP та в подальшому у невстановлені день, час та місці незаконно придбала та розпочала зберігати при собі та за місцем проживання вказану особливо небезпечну психотропну речовину з метою подальшого збуту.
30.10.2023, близько 16 год. 10 хв., ОСОБА_7 , яка перебувала за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, у районі будинку 16-є, була зупинена працівниками поліції. На запитання працівників поліції щодо наявності у неї заборонених засобів чи речовин, ОСОБА_7 повідомила, що у її сумці, яку вона в той момент тримала із собою, знаходяться 25 згортків, обклеєних ізоляційною стрічкою синього кольору та 5 згортків, обклеєних ізоляційного стрічкою чорного кольору в середині яких знаходилась кристалоподібна речовина.
У подальшому, у цей же день, близько о 21:56 год., працівниками поліції, в порядку ст.233 КПК України, було здійснено обшук квартири АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_7 під час чого, було виявлено та вилучено 50 згортків, обклеєних ізоляційною стрічкою білого кольору в середині яких, знаходилась кристалоподібна речовина.
Під час досудового розслідування встановлено, що вилучена в ОСОБА_7 під час затримання кристалічна речовина, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин- 1-іл-пентан-1-он), масою 4,53 грам, а вилучена за місцем проживання кристалічна речовина, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин- 1-іл-пентан-1-он), масою 20,039 грам. Загальна маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), що вилучена в ОСОБА_7 у речовині становить 24,569 грам.
Отже, ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ч.3 ст.307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах.
Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Оболонського районного суду міста Києва від 30.05.2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.307 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. У решті вирок залишити без змін. Дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої. 
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст.ст.69, 69-1, 75 КК України, які не підлягали застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості. 
Зауважує, що за межами уваги суду без необхідної оцінки залишились дані про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння та особи обвинуваченої. Так, незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів завдає значної шкоди не тільки здоров`ю населення та генофонду нації, але є також реальною та серйозною загрозою національній безпеці будь-якої держави. 
Зазначає, що призначаючи покарання обвинуваченій за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, суд визначив його у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, застосувавши ст.ст. 69, 69-1 КК України, звільнивши від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки. У судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 під час досудового розслідування і протягом судового розгляду повністю визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину. Крім того, на думку суду першої інстанції, існує ще обставина, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Оскільки, як встановлено під час розгляду кримінального провадження, ОСОБА_7 добровільно повідомила та видала психотропні речовини, які мала при собі, та розповіла про обставини їх придбання, місця зберігання, де та в якій кількості вона їх сховала на території міста Києва із метою подальшого отримання іншими особами. Водночас, суд посилається у вироку на обставини, які слугуватимуть підставою для застосування норми ст.75 КК України, а саме на непрацездатність батьків обвинуваченої ОСОБА_7 . Разом з тим, обвинуваченою не надано суду жодного документу, підтверджуючого факт непрацездатності її батьків. 
Крім того, ухвалюючи рішення суд врахував перебування брата обвинуваченої ОСОБА_7 у складі Збройних Сил України та позбавлення безпосередньо можливості надавати допомогу непрацездатним батькам. Разом з тим, стороною захисту не надано суду документів, які підтверджують проходження військової служби братом обвинуваченої у складі Збройних Сил України. 
На думку прокурора, обставинами, які відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, що віднайшли своє підтвердження під час судового розгляду, можна вважати лише щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
При цьому, суд першої інстанції не встановив наявності обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, та давали підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України. 
Фактично в даному кримінальному провадженні обвинувачена ОСОБА_7 під тягарем зібраних доказів, вільно використовуючи право на захист, скористалась можливістю визнати себе винною, прагнучи зменшити розмір покарання. 
Крім того, місцевим судом належним чином не враховано підвищений ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення. У ході судового розгляду не здобуто даних, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинуваченої інститут звільнення від відбування покарання, саме тому суд не зміг послатися на них у вироку. 
Звертає увагу, що санкцією ч.3 ст.307 КК України, за якою засуджено ОСОБА_7 , передбачено обов`язкове застосування такого виду додаткового покарання як конфіскація майна. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та показань обвинуваченої, наданих безпосередньо у ході судового розгляду, остання розуміла та усвідомлювала незаконність збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої обмежено - PVP, вчинила даний злочин через збіг тяжких особистих сімейних обставин, тобто діяла з корисливою метою. При цьому, у ході судового розгляду не досліджувалися докази, які дають обґрунтовані підстави не застосовувати до обвинуваченої конфіскацію майна, саме тому суд не зміг послатися на них у вироку.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення обвинуваченої та її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч.3 ст.349 КПК України, а тому, згідно з ч.2 ст.394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах, є правильною.
За змістом положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, обираючи вид та строк покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд відповідно до ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорій особливо тяжких злочинів, його вид та суспільну небезпечність, наслідки вчинення злочину, зокрема, що матеріальна шкода не завдана, але даний вид злочинів завдає значну шкоду суспільству.
Також, суд взяв до уваги відомості про особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, має вищу освіту, на момент вчинення злочину офіційно працювала, та працевлаштована офіційно наразі, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наркотичні засоби та психотропні речовини не вживала та не вживає, має захворювання зору з дитинства (відшарування сітківки).
В апеляційній скарзі прокурор вважав, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання безпідставно застосував положення ст.69 КК України, оскільки судом не враховано дані про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння та особи обвинуваченої.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із такими доводами прокурора виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за певні кримінальні правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, врахував, що наявні дві обставини, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також те, що відсутні обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої. 
Разом з тим, з урахуванням встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , а також сукупності пом`якшуючих обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією ч.3 ст.307 КК України, у виді 5 років позбавлення волі. 
Колегія суддів вважає висновок місцевого суду щодо призначення ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.307 КК із застосуванням ст.69 цього Кодексу правильним та таким, що ґрунтується на матеріалах провадження.
Натомість, з огляду на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст.69 КК України, відсутні підстави для застосування ст.69-1 КК України.
На переконання колегії суддів, сукупність встановлених судом першої інстанції обставин є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, однак не є достатньою для застосування інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, є слушними.
Так, згідно приписів ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Тобто, як випливає зі змісту статті 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.
При цьому також враховуються роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.9 його Постанови №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався і, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість її виправлення без відбування покарання.
Зокрема, мотивуючи можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, суд першої інстанції врахував встановлені обставини щодо особи обвинуваченої, її вік, склад родини (непрацездатні батько та мати), брата, який перебуває в складі Збройних Сил України та відповідно позбавлений можливості безпосередньо надавати допомогу непрацездатним батькам, а також те, що обвинувачена позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, займаючись суспільно-корисною працею.
Слід зауважити, що призначаючи покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції лише формально послався на встановлені обставини, не вказавши, які з них свідчать про можливість виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів без відбування реальної міри покарання.
Разом з тим, як обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі прокурор, в матеріалах кримінального провадження немає підтвердження тим обставинам, що брат обвинуваченої ОСОБА_7 проходить військову службу у складі Збройних Сил України та позбавлений безпосередньо можливості надавати допомогу непрацездатним батькам.
Крім того, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про можливість застосування ст.75 КК судом не враховано, що ОСОБА_7 вчинила злочин, пов`язаний з незаконним збутом психотропної речовини в особливо великих розмірах, що свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння.
З урахуванням вказаних обставин, на думку колегії суддів, звільнення обвинуваченої на підставі ст.75 КК від відбування покарання є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправленню засудженої і попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень, та є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати справедливим, пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину.
Перевіряючи доводи прокурора в частині незастосування судом першої інстанції такого виду додаткового покарання як конфіскація майна, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_7 вчинила особливо тяжкий корисливий злочин, у зв`язку з чим доводи прокурора в цій частині - обґрунтовані.
Крім того, додаткове покарання у виді конфіскації майна передбачено санкцією ч.3 ст.307 КК України, тобто є обов`язковим, зважаючи на корисливий мотив вчиненого кримінального правопорушення.
З урахуванням викладеного вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.
При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, його вид та суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, має вищу освіту, на момент вчинення злочину офіційно працевлаштована, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно зі ст.66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.
Разом з тим, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, сукупність пом`якшуючих обставин, з урахуванням викладених раніше даних про особу обвинуваченої та відсутності обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і приходить до висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією ч.3 ст.307 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Саме таке покарання, відповідатиме вимогам ст.65 КК України та принципу невідворотності покарання, а також буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.
Необхідності у призначенні обвинуваченій остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, як про це просить прокурор, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, як правильно вказує прокурор, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченої від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 409, 420, 615 КПК України колегія суддів,-
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.307 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності.
Строк відбування покарання ОСОБА_7  обчислювати з дня фактичного затримання в ході звернення вироку до виконання. 
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: 
_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4