ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/907/25 пров. № А/857/22645/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі №300/907/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Григорук О.Б.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення 09 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи: з 01.01.1992 по 10.07.1992, з 06.03.2000 по 26.05.2003, з 20.04.2015 по 24.02.2016, з 25.02.2016 по 09.01.2017, з 11.01.2017 по 28.06.2017 та заробітку згідно із довідками від 26.02.2018 № 86, від 28.06.2017 № 0204 та довідкою б/н про заробіток за 2016-2017 роки;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити з 11.11.2024 перерахунок пенсії позивача із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: з 01.01.1992 по 10.07.1992, з 06.03.2000 по 26.05.2003, з 20.04.2015 по 24.02.2016, з 25.02.2016 по 09.01.2017, з 11.01.2017 по 28.06.2017 та заробітку згідно із довідками від 26.02.2018 № 86, від 28.06.2017 № 0204 та довідкою б/н про заробіток за 2016-2017 роки, та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 у справі №300/907/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що виникнення спірних правовідносин, зокрема здобуття спірного загального страхового/спеціального трудового стажу позивачем, мало місце до виходу України та російської федерації з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992, а тому її положення підлягають застосуванню до даних правовідносин. Незважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Тому суд вирішив, що періоди роботи позивача на території російської федерації з 01.01.1992 по 10.07.1992, з 20.04.2015 по 24.02.2016, з 25.02.2016 по 09.01.2017, з 11.01.2017 по 28.06.2017 підлягають до зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 .
Разом із тим, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, тому суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 06.03.2000 по 26.05.2003.
Щодо вимог про врахування заробітку згідно із довідками від 26.02.2018 № 86, від 28.06.2017 № 0204 та довідкою б/н про заробіток за 2016-2017 роки, суд першої інстанції такі задоволив, адже зі змісту вказаних довідок вбачається, що вони видані на підставі особових рахунків про нарахування заробітної плати позивачу за періоди роботи з 01.08.2013 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 31.08.2017. Окрім того, зазначені довідки завірені печатками, містять відомості про фактичну суму заробітної плати позивача, підтвердження про відрахування страхових внесків в пенсійний фонд рф.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що спірні періоди роботи ОСОБА_1 на території російської федерації не підлягають врахуванню до страхового стажу позивача оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Апелянт стверджує, що позивач не підтвердив страховий стаж за спірний період відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку та не надав доказів сплати страхових внесків за цей період до Пенсійного фонду рф. 
Окрім того, враховуючи принцип екстериторіальності, заяву позивача розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке прийняло рішення від 15.01.2025 № 092850027790 про відмову в призначені пенсії за віком. Таким чином, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області жодного рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 пенсії не приймало.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності та наявності у ГУ ПФУ в Івано-Франківській області обов`язку здійснити перерахунок пенсії позивача із зарахуванням до страхового стажу спірних періодів роботи.
Частиною 2 статті 55 Конституції України гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частинами 3, 4 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Водночас апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за принципом екстериторіальності рішення №092850027790 від 15.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу, яким протиправно не зараховано спірні періоди його роботи, прийняло ГУ ПФУ в Донецькій області (а.с. 23). Вказане рішення пенсійного органу позивачем не оскаржувалось. 
Натомість ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо зарахування до його страхового стажу спірних періодів роботи та зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити з 11.11.2024 перерахунок пенсії позивачу з урахуванням до страхового стажу спірних періодів роботи. 
Однак, апеляційний суд наголошує, що відповідно до встановлених обставин вказаний пенсійний орган не приймав жодного рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу та, відповідно, ним не вирішувалось питання про зарахування до страхового стажу періодів його роботи. 
Отже, у спірному випадку суд першої інстанції мав за правилами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.
Аналіз статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, що встановлює правила заміни неналежної сторони дає підстави для висновку, що заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.
Оскільки стаття 48 Кодексу адміністративного судочинства України як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений можливості проведення такої процесуальної дії, як заміна неналежної сторони.
Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.
Враховуючи те, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не є належним відповідачем у справі та суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у випадку, що розглядається, слід відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача.
За правилами частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу про адміністративне судочинство України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі №300/907/25 скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар