г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/1894/26
Номер провадження 2-а/213/16/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року м. Кривий Ріг
Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого – судді Алексєєва О.В.,
за участі секретаря судового засідання – Довгої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №3 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача Горбенко Інна Василівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення.
Позов обґрунтовано тим, що 17.04.2026 відповідачем винесено постанови № R477994 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП та № R477995 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, згідно з якими на позивача накладено штрафи у розмірах 17 000,00 грн.
Згідно з постановою № R477994 позивач не став на військовий облік, а відповідно до постанови № R477995 – не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК.
Оскаржувані постанови вважає безпідставними та протиправними з огляду на таке.
Наявність записів у державному реєстрі про правопорушення спричинили перешкоди у бронюванні, тому позивачем через РЕЗЕРВ+ подано заяви щодо цих правопорушень. Позивач сподівався на справедливий розгляд справ про адміністративні правопорушення та закриття справ. Проте відповідачем винесено постанови про накладення на позивача стягнень.
Позивач перебуває на військовому обліку та ніколи не отримував направлення на проходження військово-лікарської комісії. Відповідач незаконно розмістив в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення, вчинив перешкоди у бронюванні позивача та змусив позивача оформити звернення до органу ТЦК, після чого прийняв незаконні постанови.
З викладених підстав просить визнати протиправними та скасувати постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а провадження у справах про адміністративні правопорушення – закрити. Стягнути з відповідача судові витрати .
Відповідач подав відзив, згідно з яким заперечує проти задоволення позовних вимог. 
Зазначає, що позивач з 16.02.2016 року по 31.07.2024 перебував на військовому обліку призовників. Позивачем 12.07.2024 року самостійно оновлено дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 31.07.2024 позивач взятий на військовий облік військовозобов`язаних. Отже, позивача як особу, яка досягла 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників, взято на військовий облік військовозобов`язаних відповідно до вимог пункту 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Позивач по досягненню граничного віку повинен був прибути до відповідного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації для постановки на військовий облік військовозобов`язаного та отримання військово-облікового документа встановленого зразка. Проте він для постановки на військовий облік військовозобов`язаного по досягненню граничного віку не прибув. 
Крім того, позивач проходив медичний огляд останній раз у 2016 році. Відповідно до п.3.8 Наказу МОУ № 402 від 14.08.2008 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» постанова ВЛК при ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби, прийнята у мирний час під час визначення призначення військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ), дійсна протягом п`яти років з дня закінчення медичного огляду; за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану – протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Позивач по досягненню двадцятип`ятирічного віку, у 2024 році, коли він отримав статус військовозобов`язаного, повинен був пройти наступний медичний огляд (під час дії правового режиму воєнного стану).
14.04.2026 позивач через РЕЗЕРВ+ подав заяви відповідно до абз.1 ст. 279-9 КУпАП, в яких визнав факт вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 210, 210-1 КУпАП.
17.04.2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанови № R477994 та № R477995 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Також зазначає, що згідно зі ст. 258 КУпАП у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 КУпАП, протокол не складається.
Просить відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача додатково надав відповідь на відзив. Зазначає, що відповідач у відзиві сам визнає обставини, які виключають подію адміністративного правопорушення. Позивач був взятий на військовий облік військовозобов`язаних 31.07.2024. Це відбулося вчасно (у місяці досягнення граничного віку) та автоматично – на підставі відомостей з ЄДРПВВР. Згідно із законодавством особиста явка позивача не була обов`язковою. Позиція відповідача містить суперечності: відповідач стверджує, що позивач взятий на військовий облік військовозобов`язаних 31.07.2024, та одночасно стверджує, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, тим, що не став на військовий облік у встановлений законодавством строк. Взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних здійснено без особистої присутності у порядку п. 15 та п. 81 Порядку № 1487, тобто шляхом електронної інформаційної взаємодії. Також зазначає, що обов`язок проходити медичний огляд виникає виключно за наявності таких обставин: надсилання особі відповідної повістки (виклику) або рішення ВЛК або ТЦК та СП щодо направлення на медичний огляд. Чинне законодавство не передбачає обов`язку громадянина самостійно (за власною ініціативою) прибувати до ТЦК та СП для проходження медичного огляду. Подання заяви за ст. 279-9 КУпАП не звільняє ТЦК від обов`язку встановити подію та склад правопорушення. Повідомляє, що остаточний розрахунок та документи, що підтверджують надання правничої допомоги, будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як передбачено ч. 7 ст. 139 КАС України.
06.05.2026 поновлено позивачу пропущений процесуальний строк на звернення до суду з позовом про скасування постанов у справ про адміністративне правопорушення; прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; витребувано докази.
У судове засідання сторони не викликалися.
У зв`язку із розглядом справи за відсутністю сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновків.
Згідно з роздруківкою з Резерв+ та даними з облікової картки до військового квитка (військово-облікового документу) ОСОБА_1 пройшов ВЛК 16.02.2016. 
12.07.2024 ОСОБА_1 уточнив свої персональні дані. У застосунку Резерв+ міститься відмітка про вчасне оновлення даних. 
Згідно з роздруківкою з Резерв+ (військово-облікового документу в електронній формі) та даними з облікової картки до військового квитка (військово-облікового документу) ОСОБА_1 перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до даних з Резерв+ категорія обліку – військовозобов`язаний.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 зобов`язано відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
14.04.2026 ОСОБА_1 через електронний кабінет військовозобов`язаного подав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про визнання факту вчинення адміністративного правопорушення – не став на військовий облік у визначений законодавством строк, відповідальність за що передбачена ст. 210 КУпАП, та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.
14.04.2026 ОСОБА_1 через електронний кабінет військовозобов`язаного подав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про визнання факту вчинення адміністративного правопорушення – не пройшов (відмовився проходити) ВЛК, відповідальність за що передбачена ст. 210-1 КУпАП, та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № R477994 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення (за наявності поданої особою заяви, в якій вона зазначає що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності) від 17.04.2026 на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 17 000,00 грн. Згідно з постановою – за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не став на військовий облік у визначений законодавством строк (ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»), чим допустив порушення правил військового обліку.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № R477995 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (за наявності поданої особою заяви, в якій вона зазначає що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності) від 17.04.2026 на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 17 000,00 грн. Згідно з постановою – за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; п. 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402: постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку є підставою для притягнення до відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП, а порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію – для притягнення до відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема: 
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України – за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України – за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України (ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема:
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з п.15 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 (далі – Порядок), в редакції станом на 11.07.2024 за умови запровадження інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, відповідно до Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”: взяття на військовий облік, зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відомості про яких наявні та актуалізовані (верифіковані) в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за умови дотримання ними правил військового обліку здійснюється на підставі відомостей про декларування, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання осіб в електронній формі, надісланих органами, що здійснюють реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб через єдину інформаційну систему МВС до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (п. 22 Порядку в редакції станом на 11.07.2024).
Згідно з п.81 Порядку в редакції станом на 11.07.2024 взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 (далі – Правила), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема: 
перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання – у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ – у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі – органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів – у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; 
прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів; 
проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах – за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача у відзиві на те, що підпунктом 10-1 пункту 1 Правил, чинним на момент взяття позивача на облік військовозобов`язаних, було передбачено обов`язок громадян у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану громадяни України прибути особисто до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не відповідає дійсності, оскільки відповідно до п.п.10-1 п.1 Правил в редакції станом на 11.07.2024 прибуття особисто до територіального центру комплектування та соціальної підтримки є одним із способів виконання обов`язку стати на військовий облік громадянам України, які були зняті з військового обліку у зв`язку з вибуттям за межі України на строк більше трьох місяців.
Пунктом 3.1. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі – Положення), визначено, що Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті. Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.
Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП (пункт 3.2 Положення).
Відповідно до п. 3.8 Положення постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються довідками ВЛК (додаток 4 до цього Положення).
Постанова ВЛК при ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби, прийнята у мирний час під час визначення призначення військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ), дійсна протягом п`яти років з дня закінчення медичного огляду.
Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду.
Відповідно до п.21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Під час мобілізації до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів громадяни викликаються з метою взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (п.п.1 п.27 Порядку).
Згідно з п. 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
З аналізу вищезазначених норм видно, що військовозобов`язані повинні прибувати до ТЦК та СП для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду у строк та місце, зазначені в повістці, за викликом відповідного ТЦК та СП.
Приписами частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Вирішуючи питання стосовно законності постанови, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Однак, в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 210 КУпАП України передбачено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина 3 ст. 210 КУпАП).
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, яка тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Диспозиція ч.1 ст. 210-1 КУпАП встановлює склад правопорушення, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з ч.7 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 279-9 КУпАП у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Таким чином, частина друга вищезазначеної статті передбачає обов`язок керівника ТЦК та СП після отримання заяви, подання якої передбачено частиною першою цієї статті, перевірити викладені у ній фактичні дані і винести постанову по справі з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 КУпАП.
Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідачем не доведено, що ним вчинялися дії для виклику позивача для взяття на облік і проходження медичного огляду та його неявка за такими викликами. 
При цьому суд зазначає, що позивач оновив свої персональні дані через електронний кабінет (Резерв+), зазначив своє місце проживання. Доказів викликів позивача відповідачем не надано.
Крім того, судом встановлено, що позивач перебуває на військовому обліку.
Доводи відповідача про обов`язок позивача самостійно особисто прибути для взяття на військовий облік та проходження медичного догляду не заслуговують на увагу, оскільки такий обов`язок не передбачений законодавством, зокрема і чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому суд зазначає, що зазначення в постанові № R477995 пункту 3.2 Положення як однієї з норм, яку порушено, з цитуванням його положення «постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду», є необґрунтованим, оскільки таке визначення містить п. 3.8. Положення.
Крім того, посилання такою нормою урегульовано строк дії постанови ВЛК, а не передбачено обов`язок військовозобов`язаного по закінченню строку дії цієї постанови самостійно з`явитися для проходження медичного огляду без отримання відповідного виклику від ТЦК та СП.
Отримання від позивача заяв про те, що він не оспорює порушень правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, визнає факти вчинення адміністративних правопорушень та надає згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності, не позбавляє керівника ТЦК та СП обов`язку перевірити викладені у цих заявах фактичні дані та з`ясувати, чи були вчинені адміністративні правопорушення та чи винна особа в їх вчиненні.
Сам факт визнання особою вини у порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах. 
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 537/2088/17 та від 08.07.2020 у справі № 177/525/17.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Таким чином, в діях позивача відсутні ознаки об`єктивної сторони адміністративних правопорушень, за вчинення яких позивача притягнуто до відповідальності.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.
На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.2018 (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У ході судового розгляду відповідач не довів правомірності оскаржуваних постанов. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Крім того, згідно з частиною 2 статті 283 КУпАП постанова повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи.
Проте оскаржувані постанови не розкривають об`єктивну сторону правопорушень, не містять відомості про час вчинення або виявлення правопорушення, суть вчиненого правопорушення тощо.
Зазначене свідчить, що постанови не відповідають вимогам статті 283 КУпАП. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку послідовних дій відповідного органу (посадової особи).
Невиконання певних обов`язків посадовою особою тягне за собою порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Таким чином, недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, статтями 278, 279, 283 КУпАП, тягне за собою недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваних постанов та є підставою для скасування постанов.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП та ч.3 ст.210-1 КУпАП, а провадження у справах про адміністративне правопорушення необхідно закрити.
При цьому суд зазначає, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) унормоване, що не зважаючи на обов`язок, визначений у п. 1 статті 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»(далі Конвенція) щодо зобов`язання судів давати обґрунтування своїх рішень, це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ від 18.07.2006). Отже, враховуючи положення практики ЄСПЛ, слід зазначити, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від суду, якщо він лише констатує наявність порушень відповідно до норм закону. Отже, за умови встановлення суттєвих порушень з боку відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 при прийнятті оскаржуваних постанов немає потреби надавати відповідь на інші твердження, наведені позивачем.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 129,92 грн (за дві вимоги немайнового характеру) підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72-79, 90, 139, 242-246, 262, 268-272, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 , представник позивача Горбенко Інна Василівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов про адміністративні правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову № R477994, винесену 17.04.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП стосовно ОСОБА_1 – закрити.
Скасувати постанову № R477995, винесену 17.04.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 – закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2 129,92 грн.

Апеляційна скарга на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України, у відповідності до ч. 4 цієї статті, може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Представник позивача: адвокат Горбенко Інна Василівна, адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Дата складення повного судового рішення – 25.05.2026.

Суддя О.В. Алексєєв