Справа № 522/1486/25-Е
Провадження № 2/522/2644/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року          м. Одеса 
Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  про солідарне стягнення трьох відсотків річних,
ВСТАНОВИВ:
29.01.2025 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення трьох відсотків річних у сумі 7 480,07 доларів США.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справу передано на розгляд судді Павлик І.А.
Ухвалою суду від 30.01.2025 року цивільну справу прийнято до провадження. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали суду від 30.01.2025 року було направлено за останнім відомим місцем проживання відповідача листом із рекомендованим повідомленням про вручення, та відповідно до сервісу перевірки статусу відправлень АТ «УКРПОШТА», відправлення повернуто відправнику із зазначенням причини: «за закінченням терміну зберігання».
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 28.04.2026 № 1209/26 було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, справу передано на розгляд судді Домусчі Л.В.
Ухвалою суду від 15 травня 2026 року справу прийнято до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розпочато судовий розгляд по суті з початку.
Копію ухвали від 15 травня 2026 року було направлено до відома відповідачу на його зареєстровану адресу проживання.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 09.09.2008 року між ВАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1504/0908/55-021. Відповідно до умов даного договору, Банк надав Позичальникові грошові кошти в сумі 60 000,00 доларів США строком до 09.09.2018 року. 
Позичальник не дотримувався умов Кредитного договору та не здійснював повернення отриманих кредитних коштів, у зв`язку з чим утворилась значна заборгованість по кредиту.
25.05.2012 між ПАТ «СВЕДБАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» укладено Договір купівлі-продажу прав вимог, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 13062.
Відповідно до Витягу з Акту відступлення прав вимоги від 25.05.2012 ПАТ «СВЕДБАНК» передав, а ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» прийняв право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1504/0908/55-021 від 09.09.2008. 
Надалі, 21.07.2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» укладено Договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236.
За змістом п. 111 Додатку № 1 до Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року до ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1504/0908/55-021 від 09.09.2008, ОСОБА_2 за Договором поруки № 1504/0908/55-021-Р-1 за Іпотечним договором № 1504/0908/55-021-Z-1 від 09.09.2008.
Після отримання матеріалів кредитної справи було з`ясовано, що 19.08.2015 року ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» направив ОСОБА_1 . Досудову вимогу № 31.4-08/8362/15. Також 14.08.2015 року ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» направив ОСОБА_2 . Досудову вимогу № 31.4-08/7517/15.
Вказаною вимогою ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» вимагало у Боржників погасити кредитну заборгованість та зазначило, що заборгованість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» становить 50 899,06 доларів США. Таким чином, грошове зобов`язання Відповідачів перед Новим кредитором «ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» складає 50 899,06 доларів США та є незмінним з 14.08.2015 (строку закінчення нарахування відсотків за кредитним договором). 
Станом на сьогодні, вказане грошове зобов`язання є невиконаним, позичальник ухиляється від повернення кредитних коштів на шкоду кредитору. У зв`язку з тим, що позичальник безпідставно користується грошовими коштами, у ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» виникло законне право на стягнення з Боржників 3 % річних за користування коштами, передбачене ст. 625 ЦК України.
30.01.2025 представником позивача було подано заяву про долучення до матеріалів справи доказів направлення копії позовної заяви з додатками сторонам.
Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідачі у встановлений судом строк не надали до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 09.09.2008 року між ВАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1504/0908/55-021. Відповідно до умов даного договору, Банк надав Позичальникові грошові кошти в сумі 60 000,00 доларів США строком до 09.09.2018, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,50% річних (за весь строк кредитування).
3 метою забезпечення виконання Кредитного договору, 09.09.2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 1504/0908/55-021-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., за реєстраційним № 5042. Предметом Договору іпотеки виступила квартира АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі Договору дарування квартири від 21.04.2008
Також, з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, 09.09.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 1504/0908/55-021-Р-1, за змістом п. 1 якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов`язань, що випливають з Кредитного договору № 1504/0908/55-021 від 09.09.2008 у сумі 60 000,00 доларів США, строком до 09.09.2018, з процентною ставкою 12,50% річних за їх використання.
14.11.2011 між ПАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 2 до Кредитного договору 1504/0908/55-021 від 09.09.2008. Відповідно до умов якого строк кредитування було змінено до 09.09.2023. Та зазначено, що починаючи з 10.12.2011 Позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 676,14 доларів США.
14.10.2011 між ПАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Іпотечного договору № 1504/0908/55-021-Z-1. Відповідно до умов якого строк кредитування було змінено до 09.09.2023 та внесено інші зміни.
14.10.2011 між ПАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору поруки № 1504/0908/55-021-Р-1 від 09.09.2008. Відповідно до умов якого строк кредитування було змінено до 09.09.2023.
Позичальник не дотримувався умов Кредитного договору та не здійснював повернення отриманих кредитних коштів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по кредиту.
25.05.2012 між ПАТ «СВЕДБАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» укладено Договір купівлі-продажу прав вимог, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 13062. Відповідно до Витягу з Акту відступлення прав вимоги від 25.05.2012 ПАТ «СВЕДБАНК» передав, а ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» прийняв право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1504/0908/55-021 від 09.09.2008.
21.07.2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2292/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236.
За змістом п. 1 якого, за цим Договором, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступає ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» належні ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням  усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору. 
За змістом п. 111 Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги № 2292/К від 21.07.2020 року до ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1504/0908/55-021 від 09.09.2008, забезпеченого Договором поруки № 1504/0908/55-021-Р-1 укладеним з ОСОБА_2 та Іпотечним договором № 1504/0908/55-021-Z-1 від 09.09.2008 укладеним з ОСОБА_1 .
Після отримання матеріалів кредитної справи ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», відповідач дізнався, що 19.08.2015 року ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» направив Досудову вимогу № 31.4-08/8362/15 ОСОБА_1 та Досудову вимогу № 31.4-08/7517/15 ОСОБА_2 . Відповідно до яких заборгованість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» становить 50 899,06 доларів США. Таким чином, грошове зобов`язання Відповідачів перед Новим кредитором «ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» складає 50 899,06 доларів США та є незмінним з 14.08.2015 (строку закінчення нарахування відсотків за кредитним договором). 
Станом на сьогодні, вказане грошове зобов`язання є невиконаним, позичальник ухиляється від повернення кредитних коштів на шкоду кредитору. У зв`язку з тим, що позичальник безпідставно користується грошовими коштами, у ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» виникло законне право на стягнення з Боржників 3 % річних за користування коштами, передбачене ст. 625 ЦК України.
Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). 
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. 
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Разом з тим, подаючи до суду дану позовну заяву, Позивач враховує строки позовної давності для звернення до суду з такою вимогою. Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц. 
В той же час, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності були зупинені. Із 12.03.2020 на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, зупиняються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). 
Відтак, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), зупиняються на строк дії такого карантину. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 206/2984/23. 
Крім того, такі ж висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в п. 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20, а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21, від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21, від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21. 
Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Разом з тим, пунктом 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, зупиняються на строк його дії. Так, Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо зупинення строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину. 
Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, тому позивач, звертаючись до суду з позовом, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року, дотримується строків давності, які зупинилися відповідно до Закону № 540-ІХ. Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для зупинення строків, визначених статтею 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21, у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23. 
У постанові КГС ВС від 8 грудня 2022 року у справі № 921/542/20 зазначено, що ухвалення судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором не припиняє грошового зобов`язання боржника та не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, внаслідок чого у кредитора наявне передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України право на нарахування 3% річних за весь час прострочення зобов`язання до моменту його фактичного виконання.
Враховуючи зазначене, сторона Позивача здійснює розрахунок заборгованості за 3% річних за користування грошовими коштами за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 становить: 7 480 (сім тисяч чотириста вісімдесят) доларів США 07 центів, що по курсу НБУ становить 313 604 (триста тринадцять тисяч шістсот чотири) гривні 17 копійок.
ВП ВС у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 та № 464/3790/16-ц встановила, що при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Враховуючи викладене, позивачем обґрунтовано здійснено нарахування 3% річних у сумі 7 480,07 доларів США за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022, які підлягають стягненню солідарно із відповідачів.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до Платіжної інструкції № 34 від 27.01.2025, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 763,25 грн.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення трьох відсотків річних у сумі 7 480,07 доларів США задовольнити.
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (код ЄДРПОУ: 42251700, місцезнаходження: 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36, оф. 308) 3% річних у сумі 7 480,07 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (код ЄДРПОУ: 42251700, місцезнаходження: 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36, оф. 308) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 881,63 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (код ЄДРПОУ: 42251700, місцезнаходження: 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36, оф. 308) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 881,63 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя           Домусчі Л.В.