ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/310/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б.
Орищин Г.В.
секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників сторін:
від позивача – Кіт У.В., Пазина Р.О., Карташов С.О., Сочка В.І.
від відповідача – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 19.12.2025 (вх. № 01-05/3783/25 від 22.12.2025)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2025 (суддя  Андрейчук Любомир, повний текст рішення складено 03.12.2025)
у справі № 907/310/25
за позовом Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода"
до відповідача Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Закарпатської області подано позов Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" (далі – КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода", позивач) до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області ( далі – Холмківська сільська рада, відповідач) про стягнення відсотків річних в сумі 1 799 487,08 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 у справі №907/460/17 затверджено укладену між сторонами на стадії виконання рішення суду мирову угоду, за якою відповідач зобов`язався погасити заборгованість у сумі 2 507 464,53 грн щомісячними рівними платежами в розмірі 11 609, 00 грн до 24 числа кожного місяця починаючи з жовтня 2019 року протягом 18 років згідно визначеного графіку, а також сплачувати річні відсотки у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу. У період з жовтня 2019 року до червня 2022 року відповідач добросовісно виконував умови мирової угоди. 09.06.2022 відповідач достроково сплатив залишок визначеної мировою угодою заборгованості, однак не виконав зобов`язання щодо оплати річних відсотків у сумі 1 799 487,08 грн.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2025 у справі №907/310/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Холмківської сільської ради на користь КП “Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода” 1 799 487,08 грн річних відсотків та 21 593,85 грн судового збору. 
Рішення суду мотивоване тим, що шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення сторони погодили розстрочку сплати заборгованості на 18 років, протягом яких відповідач зобов`язався вносити на рахунок позивача щомісячні платежі в сумі, визначеній графіком погашення, та сплачувати річні відсотки за кожний платіж за період з моменту затвердження мирової угоди до дня здійснення платежу без виключення такого обов`язку у разі здійснення дострокового повного чи часткового погашення боргу, передбаченого угодою. 
Оскільки матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати річних відсотків при здійсненні платежу, яким достроково повністю погашено залишок заборгованості за мировою угодою, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Холмківська сільська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2025 у справі №907/310/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Вимоги апелянта обґрунтовані неповним дослідженням судом першої інстанції обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зокрема, скаржник зазначає, що:
- оскільки відповідачем не порушено умов мирової угоди та не прострочено виконання грошового зобов`язання, підстава для сплати ним відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України відсутня;
- укладена між сторонами мирова угода не передбачає права позивача нараховувати та обов` язку відповідача сплачувати річні відсотки у разі дострокового повного виконання відповідачем своїх зобов` язань за мировою угодою;
- враховуючи фактичні обставини справи ( належне виконання відповідачем умов мирової угоди впродовж 2019-2022 років та сплату ним залишку заборгованості на 15 років швидше, ніж передбачено мировою угодою), соціально-економічну ситуацію в країні, ініціювання позивачем ряду аналогічних судових справ про стягнення з відповідача відсотків річних у ідентичних правовідносинах в загальній сумі 11 389 366 грн, неспівмірність заявлених до стягнення сум, наявні підстави для зменшення відсотків річних до розумного та справедливого розміру, який би відповідав засадам цивільно-правової відповідальності та верховенству права, а саме до 3% річних (179 948,7 грн), що не було враховано судом першої інстанції.
КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2025 у справі №907/310/25 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Позивач зазначає, що :
- обов`язок зі сплати річних відсотків згідно з п. 3 мирової угоди є безумовним та не залежить від прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати розстроченої заборгованості;
- врегульовуючи в мировій угоді можливість дострокової сплати заборгованості, сторони не передбачили звільнення у такому випадку відповідача від сплати відсотків річних;
- підстави для зменшення судом відсотків річних відсутні, оскільки: заборгованість відповідача виникла ще за період з червня 2014 року по травень 2015 року, однак її погашення розпочалось лише після затвердження судом мирової угоди; інфляційні втрати за період неповернення відповідачем заборгованості перевищують розмір заявлених у цій справі позовних вимог; дострокове погашення заборгованості у червні 2022 року зумовлене виключно збільшенням облікової ставки НБУ з 10% до 25%; визначений в мировій угоді розмір відсотків річних є справедливим, розумним, пропорційним та збалансованим, спрямований на відновлення, на скільки це можливо, майнових втрат позивача та не призводить до його збагачення.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 справу №907/310/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 апеляційну скаргу Холмківської сільської ради залишено без руху з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Холмківської сільської ради на рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2025 у справі №907/310/25 та призначено розгляд такої в судовому засіданні на 17.02.2026.
Оскільки судове засіданні 17.02.2026 у цій справі не відбулось через технічну несправність у роботі підсистеми відеоконференцзв`язку (ВКЗ), що є складовою частиною Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 розгляд справи призначено на 14.04.2016.
В судове засідання прибули представники позивача.
Відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення сторонам ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача. 
Водночас, необхідно зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст. 2 ГПК України.
Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важкості предмета спору для заявника ( рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Враховуючи вищевикладене, вказана справа розглянута судом апеляційної інстанції з застосуванням принципу розумного строку тривалості провадження.
У судовому засіданні 14.04.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом.
11.04.1997 між Виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода ( водоканал), правонаступником якого є КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода», та Коритнянською сільською радою Ужгородського району (абонент) укладено договір, відповідно до умов якого водоканал зобов`язався поставляти абоненту воду, відводити господарсько - побутові, виробничі і дощові стоки, а абонент - щомісячно оплачувати за споживання води у відповідності з показниками водомірів по тарифу, а при їх відсутності - по нормах водоспоживання.
17.07.2017 Господарським судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі №907/460/17 за позовом КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Коритнянської сільської ради про стягнення заборгованості за договором в сумі 2 507 464,53 грн ( за період з червня 2014 року по травень 2025 року), яким позов задоволено частково та стягнуто з Коритнянської сільської ради на користь позивача заборгованість у розмірі 132 535,62 грн. В решті позову відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2017 у справі №907/460/17 скасовано в частині відмови у позові про стягнення 2 374 928,91грн та ухвалено нове рішення. Позов задоволено повністю. Стягнуто з Коритнянської сільської ради на користь КП „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" борг за послуги по водопостачанню та водовідведенню в розмірі 2 507 464,53 грн.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 затверджено укладену між сторонами у справі №907/460/17 мирову угоду на стадії виконання рішення, за умовами якої погашення заборгованості у сумі 2 507 464,53 грн здійснюється Коритнянською сільською радою щомісячними рівними платежами в розмірі 11 609, 00 грн до 24 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2019 року, протягом 18 років згідно визначеного графіку.
Відповідно до п.2 мирової угоди несплата кожного чергового платежу прирівнюється до невиконання мирової угоди в цілому і дає право позивачу на стягнення всього залишку суми за мировою угодою одразу.
У відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач сплачує позивачу річні відсотки у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу. Нарахування річних відсотків здійснюється позивачем щоразу після кожного платежу за період з моменту затвердження судом мирової угоди до дня здійснення платежу. На суму кожного платежу з річних відсотків позивач виписує відповідачу рахунок протягом 5 календарних днів після платежу, який підлягає оплаті відповідачем протягом 10календарних днів з дня виписки. Для отримання цього рахунку відповідач протягом 5 календарних днів з дати здійснення ним платежу за цією мировою угодою зобов`язаний з`явитися до позивача. Не оплата цього рахунку, незважаючи на факт отримання чи не отримання ним рахунку, є невиконанням мирової угоди і надає право позивачу на стягнення всього залишку суми за мировою угодою одразу ( п.3 мирової угоди).
Відповідно до п.4 мирової угоди відповідач має право достроково повністю чи частково виконати свої зобов`язання за даною мировою угодою.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29.06.2021 замінено боржника у справі №907/460/17 - Коритнянську сільську раду на її правонаступника - Холмківську сільську раду.
Наявними в матеріалах справи виписками з особового рахунка позивача та платіжними дорученнями підтверджується виконання відповідачем умов мирової угоди щодо сплати чергових платежів та річних відсотків у період з жовтня 2019 року по травень 2022 року.
09.06.2022 відповідно до платіжного доручення №602 відповідач сплатив на рахунок позивача залишок заборгованості за мировою угодою в сумі 2 135 976,53грн.
Відповідно до п. 3 мирової угоди позивач за період з 21.08.2019 по 09.06.2022 нарахував відповідачу річні відсотки в сумі 1 799 487, 08 грн та листом №786 від 21.06.2022 скерував на адресу відповідача відповідний рахунок для оплати.
З метою стягнення нарахованих згідно з п. 3 мирової угоди відсотків річних у примусовому порядку, позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби в Ужгородському районі Закарпатської області з листом №874 від 04.07.2022.
Листом № 02-10-06/349 від 08.07.2022 Управління Державної казначейської служби України в Ужгородському районі Закарпатської області повернуло позивачу ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 у справі №907/460/17 у зв`язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим ЗУ "Про виконавче провадження".
Вказані обставини слугували підставою для звернення КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" до суду з позовом у цій справі про стягнення з Холмківської сільської ради відсотків річних в сумі 1 799 487,08 грн. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі договору від 11.04.1997, у зв`язку з невиконання умов якого у відповідача виникла заборгованість в сумі 2 507 464, 53 грн, стягнута постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 у справі №907/460/17.
На стадії виконання рішення суду у справі №907/460/17 сторонами укладено мирову угоду, яку затверджено ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.08.2019 .
Відповідно до ст.192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. 
Згідно із ч. 1 ст. 193 ГПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою.
В постанові від 19.01.2021 у справі №916/661/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення. 
На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення.
При цьому, якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ.
Мирова угода у розумінні статей 202, 203 ЦК України за своєю правовою природою є правочином, а отже підставою виникнення прав та обов`язків для сторін, що її уклали, і підлягає обов`язковому виконанню.
Як зазначалось вище, за умовами укладеної між сторонами та затвердженої судом мирової угоди, відповідач зобов`язався погашати заборгованість перед позивачем у сумі 2 507 464,53 грн щомісячними рівними платежами (11 609, 00 грн) до 24 числа кожного місяця починаючи з жовтня 2019 року протягом 18 років згідно погодженого сторонами графіку.
Пунктом 3 мирової угоди визначено, що у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач сплачує позивачу річні відсотки у розмірі 120% ставки НБУ, чинної на момент здійснення кожного платежу. Нарахування річних відсотків здійснюється позивачем щоразу після кожного платежу за період з моменту затвердження судом мирової угоди до дня здійснення платежу. 
Відповідно до п.4 мирової угоди відповідач має право достроково повністю чи частково виконати свої зобов`язання за даною мировою угодою.
За встановленими судом обставинами, які не заперечуються сторонами, відповідач у період з жовтня 2019 року по травень 2022 року належним чином виконував умови мирової угоди щодо сплати чергових платежів та річних відсотків, а 09.06.2022 повністю сплатив залишок заборгованості за мировою угодою в сумі 2 135 976,53 грн.
Водночас, відповідачем не сплачено річні відсотки в сумі 1 799 487,08 грн, стягнення яких є предметом заявленого позову у цій справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти річних, передбачені у ч. 2 ст. 625 ЦК України, крім заходу відповідальності за порушення грошового зобов`язання, є і способом захисту майнового права та інтересу кредитора.
Отже, сторони правовідношення не обмежені в праві узгодити в угоді можливість захисту майнового стану кредитора шляхом встановлення обов`язку боржника сплачувати відсотки річних, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.
Сторони у цій справі шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення погодили умову про розстрочку сплати заборгованості за договором про надання послуг, змінили строк та порядок виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг, визначили його проміжком часу у 18 років, протягом якого відповідач зобов`язаний вносити на рахунок позивача-стягувача щомісячні платежі в сумі, визначеній графіком погашення, та передбачили сплату річних відсотків за кожний платіж за період з моменту затвердження мирової угоди до дня здійснення платежу.
При цьому, мирова угода не містить положення, що сплата річних відсотків здійснюється тільки за платежами, передбаченими графіком погашення заборгованості (пункт 1 мирової угоди), а пунктом 3 угоди узгоджено, що нарахування річних відсотків здійснюється щоразу після кожного платежу. Право дострокового погашення сторони узгодили у пункті 4 мирової угоди, однак не передбачили, що дострокове погашення звільняє відповідача від сплати відсотків річних, визначених у пункті 3 угоди.
Тобто за умовами мирової угоди сторони за взаємною згодою фактично змінили істотні умови договору, зокрема, змінили строки та порядок оплати (встановили графік погашення боргу) та передбачили сплату річних відсотків у визначеному розмірі за кожним платежем без виключення такого обов`язку, у разі здійснення дострокового повного чи часткового погашення боргу, передбаченого пунктом 4 угоди.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2024 у справі №907/1008/22, предметом стягнення у якій були відсотки річних за мировою угодою між тими самими сторонами, укладеною щодо ідентичних правовідносин.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні доводи апелянта про відсутність підстав для нарахування позивачем річних відсотків у зв`язку з відсутністю факту прострочення боржника та погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог.
Щодо доводів апелянта про наявність підстав для зменшення заявлених до стягнення відсотків річних до 3%, колегія суддів зазначає.
У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22).
Як зазначалось вище, спір у цій справі виник внаслідок невиконання відповідачем в повній мірі взятих на себе зобов`язань згідно умов мирової угоди, затвердженої судом у справі №907/460/17.
При цьому, суд враховує, що мирова угода укладається в добровільному порядку з метою припинення спору між сторонами на погоджених ними прийнятних для обох сторін умовах. Це досягається шляхом взаємних поступок, де сторони самостійно врегульовують спір та визначають свої права і обов`язки. 
Отже, сам факт укладення між сторонами мирової угоди на стадії виконання рішення суду у справі №907/460/17 та подальше затвердження її судом свідчить про те, що обидві сторони дійшли цілковитої згоди щодо порядку виконання та змісту угоди, в тому числі і у частині необхідності сплати відповідачем на користь позивача відсотків річних у погодженому розмірі - 120% ставки НБУ, чинної саме на момент здійснення платежу.
Окрім того, суд враховує, що заборгованість в сумі 2 507 464,53 грн, стягнута постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 у справі №907/460/17, оплату якої сторони розстрочили на 18 років шляхом укладення мирової угоди, виникла у зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг в період з червня 2014 року по травень 2015 року. Однак, відповідач розпочав вчиняти дії щодо погашення заборгованості лише після затвердження судом мирової угоди у серпні 2019 року.
З огляду на це, аргументи відповідача про збагачення позивача за його рахунок є необґрунтованими, оскільки сума відсотків річних, заявлених до стягнення з відповідача, з урахуванням зниження купівельної спроможності грошової одиниці внаслідок інфляції, не покриває втрат позивача від знецінення належних йому та несплачених відповідачем коштів
Апеляційний господарський суд також зазначає, що твердження апелянта про наслідки впливу на нього факторів соціально-економічної ситуації в державі не є тією обставиною, яка би звільняла відповідача від належного виконання взятих на себе зобов`язань, в тому числі і на умовах, погоджених мировою угодою. 
Окрім цього, відповідач не довів того факту, що соціально-економічна ситуація в державі має більший вплив на нього, аніж на позивача, який також, будучи суб`єктом господарювання, несе негативні наслідки для власної діяльності у зв`язку з такими обставинами.
Колегія суддів вважає, що відповідачем не наведено та не підтверджено наявності обставин, які б свідчили про очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми відсотків річних та порушення балансу інтересів сторін, чи інших виняткових підстав для втручання суду у погоджений сторонами розмір відповідних нарахувань.
Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення обгрунтовано заявленого до стягнення розміру відсотків річних, а також скасування або зміни у зв`язку з цим оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ 
1. Апеляційну скаргу Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 19.12.2025 (вх. № 01-05/3783/25 від 22.12.2025) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2025 у справі №907/310/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.
5. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 27.04.2026

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя  Орищин Г.В.