ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року
м. Київ
справа № 369/6970/15-к
провадження № 51-5580км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 	
за участю: секретаря судового засідання захисника виправданої прокурора представника потерпілого	 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року щодо 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сєвєродонецьк Луганської обл., жительки м. Києва,
а також захисника ОСОБА_5 в її інтересах на згадану ухвалу апеляційного суду.
Обставини справи 

1. ОСОБА_6 обвинувачувалась за частиною 2 статті 375 Кримінального кодексу України (КК) у тому, що як суддя Солом`янського районного суду м. Києва 26 січня 2014 року в особистих інтересах постановила завідомо неправосудні рішення, внаслідок чого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 незаконно тримались під вартою в Київському слідчому ізоляторі № 13 до 12 лютого 2014 року. В ході судового розгляду сторона обвинувачення змінила кваліфікацію її діяння на частину 3 статті 371 КК.
2. Оскарженим вироком суд виправдав ОСОБА_6 за недоведеністю, що в її діянні є склад інкримінованого злочину.
3. Апеляційний суд оскарженою ухвалою змінив вирок, виключивши з нього висновки про:
нікчемність повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 375 КК;
неправомірність зміни обвинувачення під час судового розгляду з частини 2 статті 375 КК на частину 3 статті 371 КК; 
недопустимість частини доказів у зв`язку із зміною підслідності кримінального провадження.
4. В іншій частині вирок залишено без зміни.
Вимоги і доводи касаційної скарги 

5. Прокурор та представник потерпілого ОСОБА_9 , посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (КПК), просять скасувати оскаржені рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки вважають виправдання безпідставним.
6. Доводи їх касаційних скарг зводяться до того, що: 
на момент постановлення нею ухвал були відсутні підстави для тримання потерпілих під вартою;
суд першої інстанції ухвалив вирок поза межами нарадчої кімнати і навів твердження сторони захисту з їх письмових дебатів, а суд апеляційної інстанції не надав цьому належної оцінки;
учасникам не було надано повний текст вироку в день його проголошення;
було порушено таємницю наради суддів, оскільки суддею ОСОБА_11 в період з 17 по 25 січня 2023 року було розглянуто інші справи.
7. Захисник, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 КПК, просить змінити оскаржене рішення та виключити з його мотивувальної частини висновки щодо повідомлення виправданій про підозру за частиною 1 статті 375 КК та правомірності зміни їй обвинувачення, оскільки апеляційна інстанція не взяла до уваги порушення процесуального порядку здійснення цих дій.
8. Прокурор надав Суду заперечення на касаційну скаргу сторони захисту, просив залишити її без задоволення.
9. Захисник ОСОБА_5 надав Суду заперечення на касаційні скарги прокурора та представника потерпілого, просив відмовити в їх задоволенні. 
Позиція учасників касаційного розгляду 

10. Прокурор та представник потерпілого підтримали свої скарги та заперечили проти скарги сторони захисту.
11. Сторона захисту у судовому засіданні підтримала доводи своєї скарги та заперечила проти скарг прокурора та представника потерпілого.
12. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Оцінка Суду

13. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені сторонами доводи, Суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.
14. Відповідно до статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку має містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, керуючись якими суд відкидає докази обвинувачення. 
Щодо доводів сторони обвинувачення
Щодо обґрунтованості виправдання

15. Суд зазначає, що при розгляді обвинувачення у завідомо незаконному триманні під вартою, що здійснюється на підставі ухвали судді, предметом розгляду не є сама по собі обґрунтованість такого рішення, оцінка обставин, розглянутих суддею, або правильність застосування нею матеріального або процесуального закону. Ці аспекти є підставою для оскарження такого рішення до вищих судових інстанцій, але як такі не свідчать про завідому незаконність рішення в значенні статті 371 КК.
16. Вирішальною ознакою для засудження особи за статтею 371 КК є суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, яка характеризується виключно прямим умислом та обов`язковою ознакою завідомості.
17. Завідомість означає достовірне знання суб`єктом злочину певних фактичних або юридичних обставин до моменту вчинення діяння. У контексті статті 371 КК України це означає, що слідчий суддя, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мав достеменно, із повною очевидністю усвідомлювати, що таке рішення буде незаконним. Для цього сторона обвинувачення має довести, наприклад, що суддя не міг не розуміти, - здійснивши передбачені законом процесуальні дії, - що для взяття під варту немає жодних підстав, оскільки докази свідчать про непричетність особи до кримінального правопорушення або про те, що ніякого правопорушення не сталося, або що надані слідчим та прокурором матеріали є сфальсифікованими чи очевидно недостатніми з погляду об`єктивного спостерігача, що правопорушення, інкриміноване особі, не допускає застосування такого запобіжного заходу тощо.
18. Здійснення правосуддя передбачає суддівський розсуд при оцінці обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того, у випадку ухвалення рішення про взяття під варту слід взяти до уваги умови, в яких суддя ухвалює таке рішення. 
19. Суд зазначає, що на цьому етапі кримінального провадження суддя не може вимагати від сторони обвинувачення довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Стороні обвинувачення достатньо довести наявність обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа може бути причетна до правопорушення. Перевірка обставин, які стали підставою для такої підозри, є предметом подальшого розслідування.
20. Тому сторона обвинувачення, обвинувачуючи суддю за статтею 371 КК, має надати докази завідомої незаконності судового рішення, які виходять за межі звичайної оцінки такого рішення вищою судовою інстанцією в звичайному процесуальному порядку.
21. Суд зазначає, що хоча сторона обвинувачення посилалася на «особисті інтереси ОСОБА_6 , зумовлені кар`єризмом», які спонукали її винести спірні рішення, однак не надала будь-яких доказів такому твердженню. 
22. Як визнає сторона обвинувачення, основним доказом, на якому ґрунтується обвинувачення, є відсутність будь-яких обставин, що давали б виправданій підстави для взяття потерпілих під варту. Зокрема, вони посилаються на те, що не існувало жодних підстав вважати, що потерпілі були причетні до подій, які відбувалися в центрі Києва 19-24 січня 2014 року. 
23. Суд обмежиться лише оцінкою, чи підтверджують матеріали справи тезу сторони обвинувачення про те, що підстави для обґрунтованої підозри у причетності потерпілих до інкримінованого їм правопорушення були повністю відсутні.
24. Суддя під час розгляду заслухала потерпілих та свідків і встановила, що потерпілі були затримані при перевезенні значної кількості автомобільних шин в напрямку центра Київа. На той час було відомо, що шини використовувалися протестувальниками у протистоянні з силовими підрозділами, яке відбувалося на майдані Незалежності та прилеглих районах як засіб створення димових завіс та барикад. На підставі цих доказів вона зробила висновок про їх можливу причетність до цих подій.
25. За таких обставин Суд не може погодитися з твердженням сторони обвинувачення, що суддя на під час ухвалення рішень на цьому етапі розслідування завідомо знала про непричетність потерпілих до подій, які відбувалися в цей період в центрі Києва.
26. Хоча Суд визнає скудність обґрунтування суддею наявності ризиків, які зумовили застосування запобіжного заходу, однак не вважає, що цей недолік рішень виходить за межі питань, які є предметом звичайного оскарження судового рішення і поза розумним сумнівом свідчить про завідомо незаконне рішення судді в значенні статті 371 КК. Також Суд не вбачає порушення з боку судді у тому, що вона відмовила у переданні потерпілих на поруки за відсутності поручителів, оскільки у цьому випадку суддя проявила необхідну обачність при ухваленні рішення.
27. Суд також не може погодитися з доводом сторони обвинувачення про те, що суддя під час ухвалення нею рішень мала розуміти, що події, у причетності до яких підозрювалися потерпілі, не є злочином, мала передбачити оцінку історичного контексту подій, які згодом отримали визначення як Революція Гідності, і була зобов`язана визначити їх соціально-правову природу. 
28. Суд нагадує, що політична оцінка подій не лише не входить в повноваження судді, але й прямо суперечить обов`язку судді зберігати політичну нейтральність і не ґрунтувати свої рішення на політичних переконаннях і оцінках.
29. Таким чином, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності в діях виправданої злочинного наміру або грубої недбалості.
30. Виходячи з цих міркувань, Суд відхиляє цей довід сторони обвинувачення.
Інші доводи сторони обвинувачення

31. Щодо доводів сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанції «став на позицію захисту», Суд зазначає, що оцінка доводів сторін і вирішення, які з них є більш переконливі, складає зміст судової діяльності і не може розцінюватися як порушення процесуального закону.
32. Також хоча сторона обвинувачення і зазначила в касаційній скарзі показання, що неточно викладені в судовому рішенні, однак не обґрунтувала, яким чином це вплинуло на оцінку тих обставин, що мали значення для ухвалення вироку.
33. Щодо доводів про порушення таємниці нарадчої кімнати Суд уже зазначав, що, з урахуванням положень статті 367 КПК, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах, слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі частини 1 статті 412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення[1].
34. Касаційні скарги не містять обґрунтування, яким чином прийняття суддею процесуальних рішень в період перебування в нарадчій кімнаті або час перебування судді у нарадчій кімнаті перешкодили суду ухвалити законний та обґрунтований вирок та дає підстави ставити під сумнів незалежність і неупередженість судді при його ухваленні. З урахуванням зазначеного, доводи касаційних скарг в цій частині не свідчать про наявність істотних порушень КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
35. Суд визнає, що суд першої інстанції в порушення частини 15 статті 615 КПК не надав повний текст вироку сторонам в той же день. Однак Суд не вважає це порушення вимог КПК, допущене після ухвалення вироку, таким що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
36. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказані доводи сторони обвинувачення.
Щодо касаційної скарги сторони захисту
37. Сторона захисту вважає, що з ухвали апеляційної інстанції мають бути виключені висновки щодо законності повідомлення виправданої про підозру за частиною 1 статті 375 КК та правомірності зміни обвинувачення з частини 2 статті 375 КК на частину 3 статті 371 КК.
38. Суд зазначає, що суди розглянули обвинувачення по суті і ухвалили судові рішення про невинуватість виправданої. 
39. За таких обставин Суд не вважає за необхідне розглядати питання про додержання порядку повідомлення її про підозру і правомірність зміни обвинувачення в суді, оскільки вирішення цих питань в обставинах цього провадження не може позначитися на правильності вирішення судами питання щодо обґрунтованості обвинувачення. 
Підсумок

40. Таким чином, Суд вважає, що рішення судів попередніх інстанцій про невинуватість виправданої ґрунтується на досліджених ними обставинах справи і правильному застосуванні кримінального закону.
41. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону, погодився з висновками суду першої інстанції про недоведеність винуватості засудженої і надав умотивовані відповіді на всі доводи, наведені в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого. Зміст ухвали відповідає вимогам статті 419 КПК.
42. Таким чином, Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, а тому Суд вважає, що касаційні скарги прокурора, представника потерпілого та захисника слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_5 , прокурора та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3 

[1] Постанова від 24 лютого 2020 року, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87902046;