КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року Київ справа № 320/23837/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Сас Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Рух справи
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою, якою просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати протокол комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 28.02.2025 №19/д в частині, що стосується повернення на доопрацювання документів.
2. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу одним платежем на момент подачі заяви про виплату одноразової грошової допомоги.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що є сином загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII. При цьому, позивач вважає, що положення статті 16-1 Закону №2011-ХІІ мають застосовуватись у редакції, чинній на момент його звернення з заявою про виплату грошової допомоги, згідно якої право на отримання одноразової грошової допомоги, пов`язаної з загибеллю військовослужбовця, мають діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав. При цьому, позивач вважає протиправним рішення відповідача про відмову у виплаті такої грошової допомоги з підстав застосування статті 16-1 Закону №2011-ХІІ у редакції, чинній на момент смерті батька, якою було передбачено право на отримання грошової допомоги дітьми, які не досягли повноліття. Звертає увагу суду, що відповідно до положень постанови КМУ 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» позивач має право на отримання відповідної виплати.
Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 22.05.2025 позовну заяву залишив без руху.
Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 07.07.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, чинне на день загибелі військовослужбовця, тобто станом на 09 березня 2022 року. Відповідач зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає саме з дати смерті військовослужбовця, яка зазначена у свідоцтві про смерть, а тому всі питання щодо кола осіб, які мають право на таку допомогу, повинні вирішуватися відповідно до норм законодавства, що діяли на момент виникнення такого права. Відповідач вважає помилковими доводи позивача про застосування до спірних правовідносин змін законодавства, які набрали чинності після загибелі ОСОБА_2 , оскільки такі зміни не можуть поширюватися на правовідносини, що виникли раніше. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не довів належність до кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства, чинного станом на 09 березня 2022 року. Зокрема, встановлено, що позивач є повнолітнім сином загиблого військовослужбовця, 1993 року народження, а отже на момент смерті батька не мав статусу дитини у розумінні статті 6 Сімейного кодексу України. На думку відповідача, подані позивачем документи не підтверджують обставин, необхідних для визнання його членом сім`ї або утриманцем загиблого військовослужбовця. Із наданих матеріалів неможливо встановити, що позивач проживав разом із батьком, був пов`язаний із ним спільним побутом, вів спільне господарство, мав взаємні права та обов`язки як член сім`ї, а також перебував на утриманні загиблого чи був непрацездатною особою. Саме з цих підстав Комісією Міністерства оборони України прийнято рішення про повернення документів позивача на доопрацювання. Таким чином, відповідач вважає, що сам факт родинних відносин між позивачем та загиблим військовослужбовцем не є достатньою підставою для призначення одноразової грошової допомоги, а позивач не надав належних доказів свого права на її отримання відповідно до законодавства, чинного на день смерті ОСОБА_2 . З огляду на викладене, на думку відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 08.02.2024.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 07.10.2022.
Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька - заступника командира батальйону з артилерії, майора ОСОБА_2 .
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом №19/д від 28.02.2025 про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги. 
Вказане рішення мотивоване тим, що: «Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", одноразова грошова допомога виплачується сім`ям загиблих осіб, з значених у пункті 1 цієї постанови, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на день загибелі військовослужбовця), а саме: членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Статтею 3 Сімейного кодексу України установлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Щодо утриманців Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. За поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітній син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою з інвалідністю) і перебував на його утриманні.». З огляду на викладене вирішено документи позивача повернути на доопрацювання з метою надання документів, що дають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача, звернувся до суду з цим позовом.
Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Законом, що визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі, в редакції на дату загибелі військовослужбовця - Закон №2011-XII).
Згідно пункту 2 частини 1 статті 3 Закону №2011-ХІІ його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги врегульовано статтями 16 - 16-4 Закону № 2011-ХІІ, які неодноразово зазнавали змін, зокрема, в частині визначення кола осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу в разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Так, згідно частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній станом на ІНФОРМАЦІЯ_3) Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. (пп. 1 п. 2 ст. 16 цього Закону)
Статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній станом на ІНФОРМАЦІЯ_3) передбачено, що У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", статті 9-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II;Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 28 червня 2023 р. № 3161-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168. (далі в редакції на дату загибелі військовослужбовця - Постанова № 168)
Відповідно п. 2 постанови КМУ 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі, Постанова №168) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України № 2947-III від 10.01.2002 (в редакції на дату загибелі військовослужбовця) встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У свою чергу перелік осіб, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 (далі в редакції на дату загибелі військовослужбовця - Закон №2262-XII ) передбачено у статті 30 вказаного Закону. 
Зокрема, ч. 1 та 2 ст. 30 Закону №2262-XII встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Пунктом «а» ч. 4 ст. 30 Закону №2262-XII, передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
Відповідно до ст. 31 Закону №2262-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
29.03.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09.12.2023 №3515-IX, яким статтю 16-1 Закону №№2011-ХІІ викладено у новій редакції:
« 1. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
2. За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках.
Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
3. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.
4. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"
Таким чином, з 29.03.2024 змінено правове регулювання питання щодо визначення кола осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу в разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, а саме до 29.03.2024 до переліку таких осіб належали діти, які не досягли повноліття, а з ІНФОРМАЦІЯ_4 - діти, незалежно від досягнення повноліття, у тому числі зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав.
Крім того, на виконання Закону №2011-ХІІ, пункту 2-1 постанови № 168 наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45 затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45 (далі - Порядок №45).
Згідно пункту 1.4. розділу І Порядку №45 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
Крім того суд враховує, що відповідно до п.п. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3515-IX від 09.12.2023, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 3 цього розділу, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону. Цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги.
Тобто, прикінцеві та перехідні положення згаданого закону містять застереження щодо зворотної дії в часі та, відповідно, подальшого права на виплату одноразової грошової допомоги лише в частині зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті дітей і лише при тій умові, якщо грошова допомога не призначалась жодній з інших осіб. Інших застережень щодо дії в часі та щодо кола осіб, згаданий закон не містить.
Отже, враховуючи, що право осіб на отримання одноразової грошової допомоги законодавець пов`язав саме із днем загибелі (смерті) військовослужбовця, тому при вирішенні питання про наявність в особи права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги застосуванню підлягає закон, чинний на момент виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на дату смерті (загибелі) військовослужбовця.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15.10.2024 у справі №140/4695/22, від 12.05.2026 № 270/1098/25.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акт не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові позиції щодо офіційного тлумаченню наведеної вище норми Основного Закону. 
Так, Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 вказав на те, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). 
З загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інши нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
У рішенні Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп зазначено, що стаття 5 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. 
Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держав (Преамбула Конституції України). 
Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акт пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України). 
Таким чином, виходячи з концепції безпосередньої (прямої) дії нормативно-правового акта в часі новий нормативно-правовий акт поширюється на правовідносини, які виникли після набрання ним чинності, за винятком випадків, коли закон чи інший нормативно-правовий акт пом`якшує або скасовує відповідальність особи, а також коли в ньому прямо передбачено поширення його дії на правовідносини що виникли до набрання ним чинності.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.06.2026 у справі №560/9476/25.
Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду
Аналіз наведених норм свідчать про те, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною виплатою компенсаційного характеру, право на яку мають, зокрема, визначені в статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ члени сім`ї загиблого військового, які можуть реалізувати таке право з дня його виникнення.
Водночас спірне в цій справі рішення відповідача про повернення поданих документів на доопрацювання було прийнято 28.02.2025 тобто в період дії нової редакції статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ яка передбачає право на отримання одноразової грошової допомоги повнолітніми дітьми, з цього приводу суд зазначає наступне.
Суд, дослідивши наведене нормативне регулювання, дійшов висновку, що зміни до законодавства, які набрали чинності після настання події, з якою закон пов`язує виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема щодо розширення кола осіб, які можуть бути віднесені до членів сім`ї військовослужбовця, не мають зворотної дії в часі та не підлягають застосуванню до правовідносин, у межах яких право на таку допомогу виникло до набрання чинності відповідними змінами.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.05.2026 у справі №280/1098/25.
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги є похідним від юридичного факту загибелі (смерті) військовослужбовця та виникає саме з моменту настання цієї події.
З огляду на викладене, враховуючи наведені положення Конституції України, правові позиції Конституційного Суду України щодо дії нормативно-правових актів у часі та висновки Верховного Суду, суд у контексті спірних правовідносин зазначає, що під час вирішення питання щодо наявності у особи права на отримання одноразової грошової допомоги підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент виникнення такого права, тобто на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
Повертаючись до обставин даної справи суд зазначає, що не є спірним, що батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був військовослужбовцем та помер під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 07.10.2022 датою загибелі батька позивача військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому станом саме на цю дату слід визначати право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.
Враховуючи, що статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ у редакції, чинній станом на дату загибелі військовослужбовця, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мали члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого військовослужбовця, визначення таких осіб здійснювалося відповідно до положень Сімейного кодексу України та Закону №2262-XII.
Із наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що для підтвердження права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16-1 Закону №2011-ХІІ у редакції, чинній станом на ІНФОРМАЦІЯ_3, позивач повинен був довести належність до кола осіб, визначених цією нормою, а саме статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця або його утриманця.
З огляду на приписи статті 3 Сімейного кодексу України, для підтвердження статусу члена сім`ї повнолітній син мав надати докази спільного проживання із загиблим батьком, ведення спільного побуту та наявності взаємних прав і обов`язків.
Водночас, для підтвердження статусу утриманця позивач повинен був довести наявність обставин, передбачених статтями 30, 31 Закону №2262-XII, зокрема, що він є непрацездатним членом сім`ї або перебував на повному утриманні загиблого чи отримував від нього допомогу, яка була для нього постійним та основним джерелом засобів до існування.
При цьому відповідно до пункту «а» частини четвертої статті 30 Закону №2262-ХІІ непрацездатними дітьми вважаються особи, які не досягли 18-річного віку, а також особи старші цього віку лише за умови, що інвалідність настала до досягнення ними 18 років.
Натомість ані до заяви про призначення одноразової грошової допомоги, ані під час розгляду справи судом, позивачем не подано доказів, які б підтверджували його належність до кола осіб, що мають право на отримання такої допомоги відповідно до законодавства, чинного на дату загибелі військовослужбовця.
Зокрема, матеріали справи не містять доказів спільного проживання позивача із загиблим батьком, ведення з ним спільного побуту, також відсутні докази того, що позивач є непрацездатною особою або перебував на утриманні загиблого.
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що застосовуючи редакцію статті 16-1 Закону №2011-ХІІ станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 при визначенні права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю батька, відповідач діяв правомірно, а тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування прийнятого ним рішення, оформленого протоколом №19/д від 28.02.2025.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат
Беручи до уваги результати судового розгляду, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись статтями 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У Х В А Л И В:
1. У задоволенні адміністративного позову - відмовити.
2. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;
відповідач: Міністерство оборони України, місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітряних сил, буд. 6; код ЄДРПОУ 00034022.

Суддя Сас Є.В.