ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
01 липня 2026 року 	Справа № 280/4238/26 м.Запоріжжя	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, 69005, код ЄДРПОУ 20490012) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, Фастівський р-н, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10 ЄДРПОУ 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №104350003608 від 17.04.2026 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 процентів від пенсії померлого годувальника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), з дня, що настає за днем смерті годувальника, а саме з 10 липня 2025 року, з урахуванням вже виплачених сум.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що позивачка є дружиною померлого ОСОБА_2 , який мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 1), був особою з інвалідністю 3-ї групи, а його інвалідність була пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В квітні 2026 позивачка звернулася до органу ПФУ з заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника, однак отримала відмову з підстав не досягнення пенсійного віку (65 років), або пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачка не погоджується з такою відмовою та вважає, що має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 11.05.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 
26.05.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII), як потерпіла від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. 10.04.2026 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перехід на інший вид пенсії в разі втрати годувальника . Заява позивача, за принципом екстериторіальності, була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Запорізькій області. За результатами розгляду заяви відповідачем 1 прийнято рішення №104350003608 від 17.04.2026 року про відмову у перерахунку пенсії у зв`язку не досягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України №1058-IV. Враховуючи наведене, вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо. Просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 29.05.2026 зобов`язано ОСОБА_1 надати до суду письмові пояснення про згоду або не згоду на залучення до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області в якості другого відповідача.
Ухвалою суду від 08.06.2026 залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ у Київській області) як співвідповідача у адміністративній справі № 280/4238/26.
Протягом строків, встановлених ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідачем 2 відзив не подано.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-XII, як потерпіла від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.
Позивач є дружиною померлого ОСОБА_2 який мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 1), на момент смерті подружжя проживало разом, за однією адресою, що підтверджується довідкою Іванівської селищної ради Вишгородського району Київської області №40 від 02.03.2026.
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, особи з інвалідністю з інвалідністю 3-ї групи, та отримував пенсію відповідно до Закону № 796-XII.
10.04.2026 позивачка звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №104350003608 від 17.04.2026 позивачці відмовлено у призначенні пенсії. Підставою відмови зазначено те, що ОСОБА_1 не є особою з інвалідністю та не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.
Вважаючи протиправним рішення відповідача 1 про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом № 1058-IV.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до ст.36 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії у разі встановлення III групи інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
За правилами п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058, члени сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно до ч.3 ст.36 Закону №1058-IV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного члена сім`ї, зазначеного у частині другій статті 36 цього Закону, - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше членів сім`ї, зазначених у частині другій статті 36 цього Закону, - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Згідно із частиною першою статті 38 цього ж Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Аналізуючи вищевказане, суд зазначає, що для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника необхідно дотримання певних умов, а саме чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Крім того, визначені умови, якщо члени сім`ї були на повному утриманні померлого годувальника або одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-XII, як потерпіла від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Вік позивачки на момент звернення до органів Пенсійного фонду - 58 років, а тому пенсія по втраті годувальника не може бути призначена.
При цьому, суд зазначає, що доказів того, що позивачка є особою з інвалідністю до суду не надано.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що оскільки позивачкою не дотримано умов, передбачених Законом №1058-IV для переходу на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, то пенсійний орган правомірне відмовив позивачці у переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з підстав того, що позивачка не є особою з інвалідністю та не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволені позову.
З урахуванням положень статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, 69005, код ЄДРПОУ 20490012) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, Фастівський р-н, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10 ЄДРПОУ 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення виготовлено та підписано 01.07.2026.

Суддя А.В. Сіпака