ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1374/26 Справа № 214/10509/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання   Кучевасової А.В.,
за участю захисника адвоката   Чапали Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Чапали Ю.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а :
постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 18.10.2025 року о 12:01:00 у м. Кривий Ріг, по вул. Володимира Великого, 9, керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву, порушення мови.
Від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився, факт руху зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi, чим порушив п. 2.5 ПДР України; передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП; зафіксовано технічними засобами Motorola VB 400, 475610, 0475181, 475140.
На зазначену постанову захисник адвокат Чапала Ю.О., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що ключовим елементом складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є факт керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані сп`яніння. Особа, яка не керувала транспортним засобом, не є суб`єктом адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП. Водночас матеріали справи не містять жодних, навіть опосередкованих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував автомобілем у момент, зазначений у протоколі. Жоден із наданих суду відеозаписів не містить кадрів, на яких було б зафіксовано сам процес руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також момент його зупинки поліцейськими.
Зауважує, що між записами руху автомобіля та записом його зупинки існує часовий розрив у декілька хвилин. При цьому відсутній безперервний відеозапис переслідування або зупинки транспортного засобу, що виключає можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між нібито виявленим порушенням та подальшими діями поліції.
Стверджує, що будь-яке втручання у права особи без чіткої, доведеної та належним чином зафіксованої підстави є незаконним. Як вбачається з адміністративного матеріалу, зокрема відеозаписів (clip-1 та clip-4), формальною підставою для зупинки транспортного засобу працівниками поліції є забруднений номерний знак на автомобілі ОСОБА_1 . Поліцією не було здійснено жодних дій, які б відповідали логіці реагування на виявлене правопорушення: відсутня належна фіксація, не складено жодного процесуального документа, не винесено попередження, не ініційовано притягнення до відповідальності. Таким чином, зазначена обставина не стала предметом адміністративного реагування, а була використана виключно як формальний привід для подальшого втручання у права особи.
Зауважує, що підозра у стані сп`яніння не була первинною підставою для втручання, а сформувалася лише після отримання інформації про особу, що прямо вказує на упередженість, вибірковість та штучність формування доказової бази.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 фактично не відмовлявся від проходження огляду, а навпаки пройшов його за допомогою газоаналізатора (clip-5), однак через фізичний стан не зміг належним чином виконати вимоги щодо продування приладу. Також зауважує, що неможливість продування приладу газоаналізатора є лише припущенням. На відео чітко вбачається проходження ОСОБА_1 процедури огляду.
Вказує, що в порушення приписів частини першої ст. 266 КУпАП ОСОБА_1 , щодо якого начебто у патрульної поліції існували підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не було відсторонено від керування транспортним засобом. Що у свою чергу свідчить про надумані та формальні підстави притягнення його до адміністративної відповідальності.
Наголошує на порушенні права на захист, оскільки вже після здійснення всіх процесуальних дій щодо встановлення та фіксації адміністративного правопорушення ОСОБА_1 повідомлено про право на захист, тобто рівно за хвилину до роздруківки протоколу.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник адвокат Чапала Ю.О. вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 як ознаки алкогольного сп`яніння зазначено запах алкоголю з порожнини рота, різку зміну забарвлення шкірного покриву обличчя та порушення мови. Разом із тим, досліджені у справі відеозаписи не підтверджують належним чином наявність у ОСОБА_1 вказаних ознак. На відеозаписах відсутня будь-яка фіксація проведення працівниками поліції перевірки наявності у ОСОБА_1 порушення координації рухів чи порушення мови. Навпаки, з відео вбачається, що ОСОБА_1 орієнтувався в обстановці, послідовно відповідав на питання працівників поліції, висловлював свої пояснення та заперечення, а його поведінка відповідала обстановці.
Вказує, що під час перевірки документів працівниками поліції ознаки сп`яніння не виявлені, і лише після інформації про минуле притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності поліцейськими озвучені ознаки сп`яніння, при цьому будь-яких змін не відбулось.
Наголошує, що виявлені ознаки сп`яніння самі по собі не можуть свідчити про стан алкогольного сп`яніння. Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному у період з 16.10.2025 по 20.10.2025, про що суду першої інстанції було надано листок непрацездатності та медичний висновок. Крім того, під час спілкування ОСОБА_1 неодноразово наголошував на поганому самопочутті.
Зауважує, що сама лише подальша незгода ОСОБА_1 на проходження огляду у медичному закладі не може автоматично свідчити про наявність складу адміністративного правопорушення, оскільки первинні підстави для проведення огляду належними та допустимими доказами підтверджені не були.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, за участю захисника адвоката Чапали Ю.О.
Заслухавши захисника адвоката Чапалу Ю.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 42), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. 
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, — керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмові від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом, виявлення ознак сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на вимогу поліцейського.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:
- протоколом серії ЕПР1 № 486809 від 18.10.2025 року; 
- рапортом поліцейського; 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу, до КП «КПНД» ДОР від 18.10.2025 року із зазначенням результату огляду — не проводився, проведеного поліцейським, виявлені ознаки алкогольного сп`яніння; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився; 
- довідкою, виданою інспектором сектору адміністративної практики КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Гірік О., відповідно до якої, згідно з інформаційним порталом НПУ, громадянин ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_1 ; 
- DVD-диском, на якому містяться файли з відеозаписом з реєстратора Xiaomi та БК патрульних з обставинами справи, які мали місце 18.10.2025 року за участю водія ОСОБА_1 . Під час огляду вищезазначених відеозаписів вбачається, що на clip 0 автомобіль темного кольору марки Audi із забрудненими номерами рухався по дорозі попереду авто патрульних. На clip 1 о 12:05 зафіксовано розмову патрульних з водієм, під час якої патрульними було вказано водію на забруднені номери, на що останній відповів, що вчора повертався на машині з м. Дніпро під час дощу, можливо, не протер. На відео о 12:06 жінка, що супроводжувала водія, вийшла з машини і протерла задні та передні номери. Далі о 12:08 під час перевірки документів у водія спитали за постанову по ст. 130 КУпАП, після чого на відео ОСОБА_1 одягнув медичну маску і на питання патрульних відповів, що у нього температура 40. Через запах алкоголю з салону автомобіля та почервоніння очей о 12:10 водію повідомлено патрульними про ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на місці зупинки на Драгер. О 12:12 роз`яснено, що він може пройти огляд на місці зупинки на Драгер або в закладі ПНД, роз`яснено, що відповідно до п. 2.5 ПДР України водій зобов`язаний пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу патрульних. Патрульні також пояснили, що є підозрілим, що водій одразу, як почав спілкуватись, одягнув маску. На clip 3 о 12:19 водію запропоновано обрати трубку та відкрити самостійно для проходження огляду на Драгері, після того, як ОСОБА_1 почав продувати Драгер і не продув його «до щелчка» кілька разів, водій повідомив, що відмовляється продутись, боїться, що може почати кашляти. Після відмови водія пройти огляд на Драгері йому було запропоновано пройти огляд у медичному закладі КП ПНД. Водій відмовився. На clip 4 відео о 12:06 водій без маски під час розмови та о 12:07 одягнув маску, пояснюючи хворобою. О 12:51 зафіксована процедура оформлення протоколу за ст. 130 КУпАП за відмову пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, повідомлено про дату судового засідання та назву суду, ознайомлено з правами, уточнено, чи є питання, відсторонено від права керування ТЗ. О 12:55 водій підписав протокол про адміністративне правопорушення, написав пояснення на ньому, що «сильно хворий, є довідка», отримав копію протоколу; 
- лікарняним листом № 19191474-2035437304-1 та медичним висновком від 17.10.2025 року № 1111-35КЕ-8НН7-ММ32, згідно з якими з 16.10.2025 року по 20.10.2025 року ОСОБА_1 перебував у стані тимчасової непрацездатності, лікар ОСОБА_2 . 
Вказані докази досліджені судом апеляційної інстанції та є належними і допустимими, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом та відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Так, дослідженими матеріалами встановлено факт руху транспортного засобу та керування ним саме ОСОБА_1 .
Апеляційний суд наголошує, що норми діючого КУпАП та відповідної Інструкції не вимагають обов`язкової відеофіксації керування особою транспортним засобом, такий факт підлягає доведенню сукупністю доказів, які вказують, що особа керувала транспортним засобом, більш того, саме фіксування особи в стані руху є технічно неможливим, а тому на підставі усіх наявних доказів у справі суд встановлює доведеність або спростування факту керування транспортним засобом особою, на яку складено протокол.
В даному випадку, як вбачається з відеозапису поліцейських, останні слідували за транспортним засобом, через невеликий проміжок часу (біля 3 хвилин) транспортний засіб припаркувався та до нього під`їхали працівники поліції. За кермом перебував ОСОБА_1 , поліцейськими наголошено, що підставою зупинки транспортного засобу є погана видимість номерного знака, перевірено документи та під час спілкування виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився, однак, на переконання апеляційного суду, свідомо та умисно не видихнув необхідну кількість повітря задля встановлення результату, на зауваження працівників поліції зазначив, що хворіє, при цьому в подальшому відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. За весь проміжок часу спілкування із поліцейськими, проходження огляду на стан сп`яніння та складання матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував транспортним засобом. 
Крім того, в апеляційній скарзі не зазначено, хто саме керував транспортним засобом, на думку сторони захисту, при цьому одразу після зупинки ОСОБА_1 перебував за кермом.
Отже, за сукупністю досліджених доказів факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 доведений поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності в апеляційного суду не виникає. Крім того, захисник в апеляційній скарзі не оспорює події, які на ньому зафіксовані, порушення суттєвої безперервності апеляційним судом не виявлено. Посилання в апеляційній скарзі на можливу недостовірність дати з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції є неспроможним, оскільки вказаний запис узгоджується з подальшими подіями та не заперечувався самим ОСОБА_1 під час спілкування із поліцейськими.
Доводи щодо відсутності фіксування результату проведеного огляду є неспроможними, оскільки ОСОБА_1 своїми діями невербально відмовився від такого проходження, створивши хибне уявлення про намагання пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, саме тому поліцейськими запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 прямо відмовився.
Отже, твердження про відсутність фактичної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду не знайшли свого підтвердження.
Не можуть бути задоволеними і посилання в апеляційній скарзі про безпідставність зупинки транспортного засобу, з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», комендантська година — це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась та діяла на час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року № 1456, правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України», «Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях», затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Отже, перевірка документів у осіб здійснюється після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану.
Інспектор поліції діяв в межах наданих йому повноважень під час дії воєнного стану в країні, крім того, зазначив щодо поганої візуалізації номерного знака, що є порушенням норм ПДР України та не є формальною підставою для зупинки, а тому підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є законними та не спростовують наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відсутність фіксування відсторонення від керування транспортним засобом жодним чином не спростовує вину ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні та не може свідчити про надумані та формальні підстави притягнення його до адміністративної відповідальності, відсторонення від керування транспортним засобом є процедурою оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, а не встановлення фактичних обставин. ОСОБА_1 мав можливість скористатись вимогою та пройти огляд на стан сп`яніння, чим спростувати перебування в такому стані, у разі невживання ним алкогольних напоїв. 
Також апеляційний суд не вбачає порушень права на захист особи, оскільки ОСОБА_1 роз`яснені права в той момент, коли виявлені ознаки адміністративного правопорушення, тобто після його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Отже, дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд зауважує, що встановлення ознак сп`яніння є суб`єктивним судженням поліцейського та не потребує проведення окремого огляду. Поліцейський за своїм внутрішнім переконанням під час спілкування із водієм може вбачати ознаки сп`яніння, що є безумовною підставою для вимоги про проходження відповідного огляду. Виявлення та оголошення ознак сп`яніння не є твердженням про стан сп`яніння водія, а вказує на необхідність проходження огляду для спростування або доведення перебування в стані сп`яніння. З огляду на викладене, твердження захисника про першопричини пропонування ОСОБА_1 проходження огляду на стан сп`яніння не заслуговують на увагу.
Заперечення наявності ознак сп`яніння не є підставою для визнання огляду таким, що не відповідає встановленому порядку. Норми діючого КУпАП та відповідної Інструкції не встановлюють окремих критеріїв та вимог щодо виявлення ознак сп`яніння, а тому їх спростування можливе лише шляхом проходження водієм огляду. Крім того, під час спілкування із поліцейськими ОСОБА_1 жодних заперечень або зауважень з цього приводу не висловив, а тому таку позицію апеляційний суд вважає способом захисту.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
Апеляційний суд також враховує те, що у своєму рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom, заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
В процесі доказування вини доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на вимогу поліцейського, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Інші доводи сторони захисту не вказують на порушення вимог закону, що, в свою чергу, потягло б визнання доказів недопустимими або вказувало на відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Отже, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Чапали Ю.О., апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника адвоката Чапали Ю.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА