Справа № 570/3368/25
Номер провадження 2/570/195/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,  
за участю секретаря судового засідання Ярошик І.Р.,
позивач - не з`явився,
представник позивача - не з`явився,
відповідач - не з`явилася,
представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Рівненської міської ради Рівненського району, про позбавлення батьківських прав,-
в с т а н о в и в:
До Рівненського районного суду Рівненської області з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Рівненської міської ради Рівненського району, про позбавлення батьківських прав.
Короткий зміст заяв по суті справи.
В обґрунтування вимог щодо предмета спору позивач посилається на те, що 15.02.2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 
30.03.2021 року між сторонами шлюб був розірваний, що підтверджується рішенням суду від 30.03.2021 року.
З моменту розлучення та по час звернення до суду з позовом відповідачка бачила сина лише один раз, ані аліментів, ані грошових коштів матір на утримання сина не надавала і на даний час жодним чином не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не спілкується з сином взагалі. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина, не відвідує його, не цікавиться навчанням, що підтверджується наданими доказами.
Наведене свідчить про те, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та позивач просить позбавити її батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відзив від відповідачки на позовну заяву до суду не надходив.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29.07.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
04.08.2025 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 08.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі за участю сторін.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03.12.2025 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, постановлено витребувати з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону відповідачкою ОСОБА_2 з 2018 року по даний час. 
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13.01.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання призначене на 04.05.2026 року сторони не з`явилися, будучи повідомленими про час та дату розгляду справи.
Від позивача надійшла заява, в якій він просив розглядати справи у його відсутність.
Від представника заінтересованої особи, а саме органу опіки та піклування Рівненської міської ради Рівненського району Деркач О.С. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника.
В судові засідання на неодноразові виклики суду відповідачка не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення викликів за адресою реєстрації місця проживання, а також через офіційний сайт «Судова влада».
З наявних в розпорядженні суду матеріалів встановлено, що відповідачка, згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №19/99151-25-Вих від 17.12.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 28.07.2025 року виїхала за межі України. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2003 року, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.03.2021 року. 
У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 23.06.2011 року, актовий запис №1524.
Згідно Довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №6354 від 19.03.2025 в АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно Акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , від 17.06.2025 року, проведеного працівниками відділу правового та соціального захисту дітей ССД, встановлено, що житлом є двоповерховий будинок, який складається з 6 кімнат, в наявності все необхідне для життя, помешкання мебльоване. Для дитини створені належні умови проживання, окрема кімната, ОСОБА_3 забезпечений усім необхідним для здорового та гармонійного розвитку. За вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка на час обстеження перебувала за кордоном. В родині панують дружні довірливі стосунки.
Згідно Довідки директора та класного керівника Рівненської гімназії №16 за №54/01-01 від 26.03.2025 року, встановлено, що ОСОБА_1 як батько приймає безпосередню участь у вихованні свого сина, відвідує батьківські збори і цікавиться досягненнями у навчанні, оплачує харчування. 
Згідно характеристики учня 9 класу Рівненської гімназії №16 ОСОБА_3 , він зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний учень. Має навчальні досягнення достатнього рівня, має добрий загальний розвиток, старанний, користується повагою серед вчителів та однолітків, до виконання доручень ставить дбайливо, бере активну участь у громадському житті гімназії та класу. Батько хлопчика самостійно виховує сина, бере активну участь у житті класу. Мама вихованням сина не займається, на прохання класного керівника не відгукується.
Згідно медичної декларації укладеної з сімейним лікарем щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання медичного випадку з пацієнтом зазначено ОСОБА_1 та його контактний мобільний телефон.
Згідно письмових свідчень свідка ОСОБА_6 , вказує що з 2011 року спостерігає за життям позивачки та відповідача, за цей час він був свідком негативних стосунків між ними, відповідачка часто кричала на сина, він був присутнім при таких конфліктах, а з 2018 року вона взагалі не проживає з сином та не бере участі у його вихованні. Вважає, що відповідачку необхідно позбавити батьківських прав, оскільки вона не цікавиться життям сина, фінансово не допомагає. 
Згідно письмових свідчень свідка ОСОБА_7 , він вказує що з 2011 року спостерігає за життям позивачки та відповідача, а також їхнього сина. Так, відповідачка не приділяла достатньої уваги сину, не піклувалася про його здоров`я, не водила до садка і до школи. Також мали місце крики на дитину, відповідачка застосовувала до сина фізичну силу та нецензурну лайку. З 2018 року відповідачка не проживає з сином та знаходиться закордоном і не приймає участь у вихованні дитини та не спілкується з сином. Вважає, що відповідачку слід позбавити батьківських прав.
Згідно письмових свідчень свідка ОСОБА_8 він вказує що з 2011 року спостерігає за життям позивачки та відповідача, а також їхнього сина. За цей час він неодноразово був свідком не виконання обов`язків щодо утримання сина та його вихованні зі сторони матері. Саме батько займався сином, його здоров`ям, розвитком. З 2018 року матір покинула дітей і перестала з ними спілкуватися. Вважає, що така поведінка матері є неприйнятною, тому буде доцільно позбавити її батьківських прав щодо сина.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-01-2139/25 від 01.12.2025 року, встановлено, що зі слів ОСОБА_1 та його дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , їхня матір ОСОБА_2 з 2018 року спільно з ними не проживає, а перебуває за кордоном. Мати дитини не бере належної участі у житті сина, його вихованні, утриманні та навчанні. Під час бесіди з сином ОСОБА_3 з`ясувалося, що він не заперечує щодо позбавлення своєї матері ОСОБА_2 батьківських прав про що надав письмове пояснення та зазначив, що його вихованням займається лише батько, піклується про нього та утримує. З мамою ОСОБА_2 він не зустрічався багато років, спілкуються один-два рази на рік, виключно в месенджері Телеграм. За місцем реєстрації відповідачка знята з реєстрації на вимогу власника (батька ОСОБА_2 ). На даний час місце її проживання не відоме. Неодноразово були спроби зв`язатися з ОСОБА_2 за номером, який надала донька, однак вона на телефонні дзвінки та повідомлення не відповідала. Таким чином, комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, дослідивши документи, подані на розгляд комісії, заслухавши пояснення батька та письмові пояснення дитини, вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/99151-25-Вих від 17.12.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 07.11.2018 виїхала за межі України, 07.11.2018 в`їхала на територію України; 26.03.2019 року виїхала за межі України, 23.06.2019 року повернулася до України, 22.07.2019 року виїхала за межі України, 18.11.2019 повернулася до України, 04.01.2020 року виїхала за межі України, 09.03.2020 року повернулася в Україну, 14.03.2020 року виїхала за межі України, 05.08.2020 року повернулася в Україну, 30.10.2020 року виїхала за межі України, 27.04.2021 року повернулася до України, 13.02.2022 року виїхала з України, 25.10.2023 року повернулася в Україну, 06.11.2023 року виїхала з України, 25.07.2025 року повернулася в Україну, 28.07.2025 року виїхала з України та станом на 17.12.2025 року до України не поверталася. 
Позиції учасників справи надані під час судового засідання.
Позивач підтрима позовні вимог, з підстав викладених у позовній заяві. 
Представник органу опіки та піклування Рівненської міської ради Рівненського району підтримала висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Суд протягом тривало часу вживав заходи щодо залучення відповідки до справи, з огляду на чутливість спірних правовідносин, а саме позбавлення її батьківських прав, через ухилення нею від виконання батьківських обов`язків.
Учасники справи просили продовжити розгляд справи за наявними матеріалами справи.
Зміст спірних правовідносин.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків та захисту прав та інтересів дитини.
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування.
Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст.51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).
Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 § 78).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.
Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У п.п.16, 18 вищезазначеної постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 11.08.2021 у справі № 621/492/20 та від 12.05.2021 у справі № 689/551/20-ц.
Пунктами 1, 3 ст.9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08.04.2020 у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 у справі № 640/15049/17, від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція) (п. 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», п. 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється ст. 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17).
Так, відповідачка протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема не виконує обов`язку щодо виховання дитини, свідомо нехтує ними, не спілкується з дитиною, не виявляє жодного інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для її фізичного, духовного, морального розвитку.
З 2018 року, відповідачка фактично самоусунулася від виховання сина, з 2018 року постійно та систематично виїжджає закордон, проживає за кордоном, не проживає разом з сином, не бере участі в житті сина, не цікавиться його життям, станом здоров`я та розвитком, не допомагає матеріально, не сплачує аліментів на утримання дитини. 
З пояснень самого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які відображено у висновку опіки та піклування, з матір`ю він не зустрічався вже багато років, раз-два на рік він спілкується з нею в месенджері Телеграм. Його вихованням, утримання, піклуванням займається виключно батько. Він не заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав щодо нього. 
Аналогічні письмові пояснення надали і свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про те, що з 2018 року ОСОБА_2 не проживає з сином та не бере будь-яким чином участі в його житті. 
Також, суд констатує факт, що відповідачкою не проявлено жодної ініціативи у відстоюванні своїх батьківських прав та інтересів дитини, оскільки за час судового розгляду матір ОСОБА_2 жодного разу не виявила бажання взяти участь в розгляді справи, зокрема в режимі відеоконференцзв`язку, не направляла до суду будь-яких документів чи доказів щодо своєї позиції у питанні про позбавлення батьківських прав, зокрема які б стверджували суд про бажання відповідачки змінити своє ставлення та налагодити відносини з сином.
Така позиція, беззаперечно вказує про небажання відповідачки докласти своїх зусиль і змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків та брати участь у вихованні сина.
Таким чином, судом встановлено, що вказані вище обставини існують тривалий час за який у відповідачки була можливість змінити своє ставлення до виховання дитини. Однак вона цього не зробила, що свідчить про стійкий та усвідомлений характер ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.
Суд виходить також із того, що відсутність матері у житті дитини фактично з семирічного віку завдає дитині значної психологічної шкоди, оскільки саме у цьому віці відбувається інтенсивне формування емоційної прив`язаності дитини до батьків, базового почуття безпеки, довіри до світу.
Тривале позбавлення батьківської опіки та участі у вихованні суперечить найкращим інтересам дитини, які відповідно до чинного законодавства мають пріоритетне значення.
Таким чином, в межах розгляду даної справи про позбавлення відповідачки батьківських прав, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачкою батьківських обов`язків, відсутність прояву інтересу до здоров`я, виховання, навчання, життя дитини, її долі, що свідчить про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.
Така поведінка матері, на переконання суду, має тривалий, винний та усвідомлений характер і свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.
Позбавлення батьківських прав у даному випадку відповідає найкращим інтересам дитини, забезпечує її стабільний розвиток та правовий захист.
Суд у ході розгляду справи переконався, що відповідачка не вчинила жодної спроби зберегти або відновити сімейні зв`язки, не виявила бажання бути поруч із дитиною та брати участь у її вихованні та розвитку.
Навпаки, поведінка відповідачки свідчить про свідоме та добровільне відсторонення від виконання батьківських обов`язків.
На підставі викладеного, керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дитини, закріпленим у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, суд приходить до висновку про доведеність невиконання відповідачем батьківських обов`язків, умисність таких дій та свідоме нехтування ними, безвідповідальне ставлення до їх виконання. Провівши ретельний аналіз можливих наслідків позбавлення відповідача батьківських прав в аспекті встановлених обставини, суд приходить до висновку, що саме застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини забезпечить захист інтересів останньої, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18.12.2008 № 39948/06 у справі «Савіни проти України» .
Дитина повинна рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення, однак через свідоме самоусунення матері від виконання батьківських обов`язків та її незацікавленості у відстоюванні збереження батьківських прав, суд дійшов висновку що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з цих обставин, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.
Керуючись ст.ст.76-81,141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України , суд -
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Рівненської міської ради Рівненського району, про позбавлення батьківських прав - задоволити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 01.10.1999 року, РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 16.05.2003 року, РНОКПП - НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ;
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Рівненської міської ради Рівненського району Рівненської області, код ЄДРПОУ - 25675397, адреса місцезнаходження: вул.Шевченка, 45, м.Рівне, Рівненської області.

Суддя Гладишева Х.В.