Справа № 732/753/26 
Провадження 2/732/503/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2026 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого судді – Бойко А. О., 
у присутності секретаря судового засідання – Пінчук С. М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Городнянської міської ради Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Неволько Віта Анатоліївна,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Гутника Валерія Петровича звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до Городнянської міської ради Чернігівської області, в якому представник позивачки просив визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на три місяці.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 років у віці 56 років померла мати позивачки ОСОБА_3 . Мати позивачки на день своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . У строк, визначений для подання заяви про прийняття спадщини, позивачка не звернулась до нотаріальної контори (до 27.05.2022) із-за того, що матір та вона проживали в різних населених пунктах, с. Володимирівка, де проживала матір позивачка, знаходиться за 2 км від кордону з РБ та у безпосередній близькості до кордону з рф. Крім цього, у період з 24.02.2022 по 03.04.2022, вказаний населений пункт був територією активних бойових дій, на даний час в Україні діє режим воєнного стану, а тому з міркувань безпеки у визначений строк позивачка не могла відвідати с. Володимирівка, щоб отримати оригінали документів для оформлення спадщини. Також позивачка не була обізнана з порядком оформлення спадщини, в тому числі і з тим, що строки на прийняття спадщини є присічними. Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачкою з поважних причин. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 15 травня 2026 року прийнятий позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином.
01.07.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивачки – адвоката Гутника В. П. до суду надійшла письмова заява з проханням провести судове засідання за його відсутності та відсутності позивачки; просить розглянути справу за наявними письмовими матеріалами та задовольнити позовну заяву в повному обсязі (а. с. 44-45).
Відповідач – Городнянська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте уповноважений представник у судове засідання не з`явився.
02.07.2026 від повноважного представника відповідача надійшла заяви про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги відповідач визнає та не заперечує проти їх задоволення (а. с. 49-50).
Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Неволько В. А. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання третя особа повідомлялася належним чином.
21.05.2026 на адресу суду від приватного нотаріуса Неволько В. А. надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти розгляду справи третя особа не заперечує, заяв, клопотань, відводів не має (а. с. 36).
Згідно із ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності задоволені судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась за відсутності всіх учасників справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, з`ясувавши позицію представника позивачки та третьої особи по суті заявлених позивачкою позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені доказами, зібраними у справі.
Дослідженням копії свідоцтва про смерть серії № НОМЕР_1 установлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 56 років у с. Володимирівка Чернігівського району Чернігівської області (а. с. 7).
Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Отже, часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 є день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 убачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Володимирівка Городнянського району Чернігівської області, її батьками значаться: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а. с. 15).
Дівоче прізвище позивачки ОСОБА_1 – « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07.12.2016, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а. с. 16, 17-18, 19)
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 27 вересня 2005 року. Прізвища подружжя після реєстрації шлюбу: чоловік - « ОСОБА_9 », дружина - « ОСОБА_9 » (а. с.14).
Отже, письмовими доказами справи підтверджено, що позивачка є рідною дочкою померлої ОСОБА_2 , та, відповідно, спадкоємцем за законом першої черги спадкування після її смерті.
З довідки Володимирівського старостинського округу Городнянської міської ради Чернігівського району Чернігівської області № 11 від 02.03.2026, установлено, що на день своєї смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8).
За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 85782475 від 26.06.2026 спадкова справа до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відкривалася (а. с. 48).
Таким чином, доказами справи підтверджено, що спадщина ОСОБА_2 у шестимісячний строк, установлений ст. 1270 ЦК України, ніким не прийнята.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
За змістом статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для її прийняття.
Правила даної норми про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.
У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 вказано, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, при вирішенні справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. При цьому поважність таких причин повинна бути обов`язково обґрунтована.
Разом з тим, закон не містить застережень, які саме причини є поважними і визнання їх такими залежить від обставин конкретної справи.
Суд враховує, що за змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Слід зазначити, що принцип «пропорційності», яким відповідно до ст. 2 ЦПК України разом з іншими принципами зобов`язаний керуватися суд, тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Одночасно, дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18).
Суд має врахувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивачів в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Обмеження позивачки у прийнятті спадщини буде невиправданим втручанням у приватну сферу і становитиме для неї надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін.
Нормами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона як спадкоємець за законом, не звернулася вчасно, в строк, установлений законом, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через те, що матір та вона проживали в різних населених пунктах, с. Володимирівка, де проживала матір позивачки, знаходиться за 2 км від кордону з РБ та у безпосередній близькості до кордону з рф. Крім цього, у період з 24.02.2022 по 03.04.2022, вказаний населений пункт був територією активних бойових дій, на даний час в Україні діє режим воєнного стану. Тому з міркувань безпеки у визначений строк позивачка не могла відвідати с. Володимирівка, щоб отримати оригінали документів для оформлення спадщини. Пропуск строку для прийняття спадщини позбавляє позивачку можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не порушить права та свободи інших осіб.
Аналізуючи доводи позивачки суд дійшов висновку, що вони у своїй сукупності є поважними причинами для визначення позивачу строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Оскільки спадщина померлої ОСОБА_2 ніким не прийнята, інші спадкоємці відсутні, а тому суд вважає за можливе визначити позивачці додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, визнання відповідачем позову, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Понесені судові витрати слід залишити за позивачкою, оскільки саме вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини.
На підставі викладеного, керуючись статтями 1217-1218, 1269-1270, 1272 ЦК України, статтями 4, 76, 77, 81, 206, 247, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Городнянської міської ради Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Неволько Віти Анатоліївни, задовольнити повністю.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , – три місяці, з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення складене і підписане 02.07.2026.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_6 .
Відповідач: Городнянська міська рада Чернігівської області, адреса: вул. Троїцька, 13, м. Городня Чернігівського району Чернігівської області, 15100, код ЄДРПОУ 04061731.
Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Неволько Віта Анатоліївна, адреса: вул. Троїцька, 10, м. Городня Чернігівського району Чернігівської області, 15100.

Суддя А. О. Бойко