Справа № 128/1193/26
Провадження № 2/127/3462/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.07.2025 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 5731192 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 2500,00 грн.
ТОВ «Мілоан» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на його банківську картку.
25.11.2025р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Сіті Колект» було укладено договір факторингу №ДО-20251125, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Мілоан» право вимоги за кредитним договором№ 5731192. 
В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на дату подання позовної заяви утворилася заборгованість у розмірі 11095,00 грн, що складається з: тіла кредиту — 2500,00 грн; комісії за надання кредиту — 3 595,00 грн, штрафних санкцій, за неналежне виконання кредитного зобов`язання – 5000,00 грн.
У зв`язку з невиконанням Відповідачем грошового зобов`язання у добровільному порядку, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Вказану ухвалу отримано Відповідачем, через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 14.04.2026 року, що підтверджується інформацією з АСДС (довідка про доставку електронного документу). Крім того, Відповідач був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомлення, на що вказував Верховний Суд в постанові від 13 травня 2024 року в справі №755/4829/23.
Однак у визначений ухвалою суду строк відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку.
Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 5731192 від 09.07.2025 року про надання коштів.
Як слідує з Анкети-заяви на кредит № 5731192 від 09.07. 2025 року ОСОБА_1 замовив у ТОВ "МІЛОАН" кредит на суму 2500,00 грн, погоджений строк 30 днів, комісія за надання кредиту 27,00% (зворот а.с. 10-11).
Згідно з п. 3 паспорту споживчого кредиту тип кредиту - кредит, сума кредиту 2500,00 грн, строк кредитування - 360 днів, мета отримання кредиту задоволення потреб позичальника, спосіб та строк надання кредиту - безготівковим способом з використанням картки. Відповідно до п. 4 паспорту споживчого кредиту, комісія за надання кредиту: 675.00 грн., яка нараховується за ставкою 27.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості): Сума комісії за весь строк кредитування: 8030.00 грн., яка нараховується за ставкою 14.60 відсотків від суми кредиту за кожний розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені графіком платежів (а.с.8-9).
На підставі укладеного кредитного договору ТОВ "МІЛОАН" 09.07.2025 року перерахувало на користь ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 2500,00 грн на картку НОМЕР_1 , про що свідчить платіжне доручення 157422909 від 09.07.2025 року (зворот а.с. 12). 
У відомостях про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5731192 визначені найменування фінансових послуг (надання кредиту в сумі 2500,00 грн, нарахована комісія за надання та обслуговування кредиту, штраф (а.с. 12).
Відповідно до ст. 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися у письмовій формі, у тому числі електронній. 
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом направлення пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту), а використання одноразового ідентифікатора є належним способом підтвердження волевиявлення сторони. 
Таким чином, кредитний договір укладено належним чином, а первісний кредитор виконав свій обов`язок щодо надання кредитних коштів.
25.11.2025р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Сіті Колект» було укладено договір факторингу №ДО-20251125, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Мілоан» право вимоги за кредитним договором№ 5731192. 
Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №ДО -20251125 від 25.11.2025 року, загальна сума заборгованості за договором № 5731192 становить 11095,00 грн, з яких: 2500,00 грн – сума основного боргу за кредитним договором, 3595,00 грн – сума комісій, 5000,00 грн – сума штрафних санкцій (зворот а.с.23).
Договір, укладений між Відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Отже, ТОВ "ФК "СІТІ КОЛЕКТ" набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 5731192 від 09.07.2025 року.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідач суду не надав, не долучила до матеріалів справи будь-яких доказів на спростування користування наданими їй коштами чи розрахунку заборгованості. Факт отримання відповідачкою кредитних коштів мав місце, а відтак позивач підставно заявляє до стягнення 2500,00 грн заборгованості за тілом кредиту.
Позивач не просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками.
Суд звертає увагу, що Позивачем при подачі позовної заяви була вказана сума заборгованості у загальній сумі 18095,00 грн, однак ні підрахунком суми заборгованості з якої вона складається, ні матеріалами справи дана сума підтверджена не була. Отже, суд дійшов до висновку, що заборгованість вказана у позовній заяві в сумі 18095,00 грн. є опискою, у зв`язку із чим загальна сума заборгованості яка підтверджена документально, складає 11095,00 грн (2500,00+3595,00+5000,00 =11095,00 грн).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 2ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією - 3595,00 грн, суд зазначає наступне.
Згідно із п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення.
Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Отже, нарахування комісії та її стягнення не суперечить закону.
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 5000,00 грн заборгованості по неустойці, суд зазначає наступне. 
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (згідно з висновками у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23, пр. 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
В постанові Верховного Суду від 31.01.2024 №183/7850/22, пр. 61-14740св23, вказано, що тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Таким чином суд дійшов висновку про те, що нарахування та стягнення неустойки в сумі 5000,00 гривень є неправомірним, а позов в цій частині не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно також стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1462,45 (54,93%) грн.
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши те, що від відповідача не надходило клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу та те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3845,10 грн витрат на правову допомогу, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, позивачем надано докази на підтвердження витрат, пов`язаних із підготовкою та направленням документів боржнику, вартість наданих послуг складає 381,74 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 209,69 грн. (381,74 грн * 54,93 % задоволених позовних вимог).
На підставі ст.ст. 525, 526, 538, 549-551, 611, 614, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 81, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6095,00 грн (шість тисяч дев`яносто п`ять гривень), судовий збір у розмірі 1462,45 грн, 3845,10 грн. витрат на правову допомогу, а також судові витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів боржнику в розмірі 209,69 грн.
В решті вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 09.06.2026 року.
Учасники справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ», ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: просп. Соборності, 30-А, прим. (офіс) 321, м. Київ;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя: