УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 935/2162/25	Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.	
Категорія 156	Доповідач Миколайчук П.В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року	м. Житомир	

Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого судді Миколайчука П.В.,
із секретарем судового засідання Лупіновою Д.П.,
захисника Ракітова О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Житомира справу за апеляційною скаргою захисника Ракітова Олексія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:

Зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Відповідно до постанови, 31 серпня 2025 року о 20:15 год. в с. Більківці, вулиця Шкільна, 3 Житомирського р-ну Житомирської обл. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом PEUGEOT PARTNER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запахом алкоголю з порожнини рота, поведінкою, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суть апеляційної скарги
На постанову суду адвокатом Ракітовим О.В. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вважає, що постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції допустив спрощений підхід при розгляді справи та порушив принципи повноти, всебічності та об`єктивності розгляду.
Захисник посилається на таке:
1. В матеріалах справи відсутні результати вимірювання газоаналізатором «Alcotest 6820» із зазначенням відсотку (%) проміле та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з відображенням кількісного показника вимірювання, натомість вина ОСОБА_1 підтверджується виключно даними протоколу та відеозапису, що апріорі не може визначити стан алкогольного сп`яніння особи. Крім того, відсутні будь-які сертифікати або свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
2. Поліцейськими не вжито жодних дій щодо надання водієві можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що, на думку захисника, тягне закриття справи про адміністративне правопорушення з посиланням на постанову Верховного Суду № 524/9827/16-а від 18.02.2020.
3. В матеріалах справи відсутні докази, які могли б встановити наявність підстав для зупинки транспортного засобу, а також доказів того, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем. Поліцейські не фіксували зупинку автотранспорту за допомогою технічних засобів.
4. Суд першої інстанції порушив засади судочинства: верховенство права, законність, презумпцію невинуватості, забезпечення доведеності вини, право на захист, безпосередність дослідження доказів, змагальність сторін. З посиланням на практику ЄСПЛ (справи «Лучанінова проти України», «Маліга проти Франції») захисник стверджує, що провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП має відповідати кримінально-процесуальним стандартам Конвенції.
5. Постанова винесена без з`ясування обставин, що мають вирішальне значення, та без належної оцінки і мотивування доказів, що суперечить вимогам статей 283 і 284 КУпАП, а також постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14.
Крім того, захисником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Клопотання мотивоване відсутністю у Вегери О.А. електронного кабінету в системі «Електронний суд» та неможливістю вчасно отримати постанову суду. Про існування рішення суду апелянт дізнався від свого адвоката - через Портал судової влади України в день укладення адвокатського договору - 06 червня 2026 року, після чого апеляційна скарга була подана без зволікань.
Позиції учасників справи
В судовому засіданні захисник Ракітов О.В. підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній доводів.
Мотиви та висновки апеляційного суду
Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя та реалізації положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин.
Заслухавши пояснення адвоката Ракітова О.В. на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення викладають аргументи щодо наявності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності саме у цьому протоколі, який суд має оцінити у сукупності з іншими доказами у справі.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Нормами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За змістом абзаців третього та п`ятого частини другої статті 16 зазначеного Закону водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі — ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а згідно з пунктом 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Стаття 130 КУпАП встановлює відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду на стан сп`яніння визначена ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі — Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі — Порядок).
Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості їх застосування огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджуються доказами, які досліджувались у суді першої інстанції, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 439748 від 31.08.2025, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння та доданими фрагментами відеозаписів з місця події, наданих працівниками поліції, якими здійснювалось фіксування місця та обставин події.
На переконання апеляційного суду, зазначені докази є належними та допустимими, оскільки відповідають вимогам ст. 251 КУпАП та у своїй сукупності повністю підтверджують правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідають фактичним обставинам справи.
Так, з переглянутого відеозапису події вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та не заперечував цього факту; під час спілкування з поліцейськими у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння; йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, роз`яснено наслідки відмови у вигляді складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водій відмовився від проходження огляду на місці зупинки та від направлення до медичного закладу охорони здоров`я. Відмова зафіксована на відеозапис та підтверджується сукупністю процесуальних документів справи.
Щодо доводу захисника про відсутність результатів вимірювання газоаналізатором та відсутність акту огляду з кількісним показником, апеляційний суд зазначає таке.
Вказаний аргумент є фактично помилковим та спростовується матеріалами справи. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 31.08.2025 наявний у матеріалах справи. При цьому відсутність конкретного числового показника пояснюється відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я в порядку, визначеному Інструкцією. Саме тому в акті зафіксовано «відмовився», тобто особа ухилилася від його фактичного проходження. За таких обставин відсутність числового результату вимірювання є наслідком дій самого водія, а не порушень з боку поліцейських.
Апеляційний суд також звертає увагу, що розписка про інформування ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу — газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» — наявна в матеріалах справи та підписана самим ОСОБА_1 . Відтак посилання захисника на відсутність демонстрації сертифікату та свідоцтва про повірку технічного засобу не відповідає дійсності, оскільки Інструкція передбачає надання зазначених документів на вимогу особи. Доказів того, що ОСОБА_1 заявляв таку вимогу, матеріали справи не містять.
Щодо доводу про ненадання можливості отримати правову допомогу та посилання на постанову Верховного Суду № 524/9827/16-а від 18.02.2020, апеляційний суд зазначає, що з відеозапису події та розписок, наявних у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, у тому числі право на правову допомогу. Доказів того, що водій звертався з конкретним проханням надати йому час для виклику адвоката і в цьому було відмовлено, матеріали справи не містять. Вербальних перешкод для реалізації зазначеного права поліцейськими допущено не було. Посилання на вказану постанову Верховного Суду є нерелевантним, оскільки у справі № 524/9827/16-а обставини суттєво відрізнялися від обставин справи щодо ОСОБА_1 .
Щодо доводів про відсутність доказів керування транспортним засобом та відсутність підстав для зупинки апеляційний суд зазначає таке.
З переглянутого відеозапису події та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 439748 від 31.08.2025 вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом PEUGEOT PARTNER, реєстраційний знак НОМЕР_1 , та не заперечував цього факту під час спілкування з поліцейськими. Із довідки Національної поліції та даних НАІС/ІПНП підтверджується відповідність зазначеного транспортного засобу та особи водія. Підставою зупинки транспортного засобу відповідно до матеріалів справи стало порушення водієм п. 2.5 ПДР України — відсутність ременя безпеки, що підтверджується постановою про адміністративне стягнення серії ЕНА № 5617976. Зупинка транспортного засобу відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» є законною, зокрема якщо водій порушив ПДР.
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не може свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею. Склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, не містить такого елементу, як «причина зупинки транспортного засобу».
Щодо доводів про необхідність застосування кримінально-процесуальних стандартів ЄСПЛ та посилань на справи «Лучанінова проти України» і «Маліга проти Франції», апеляційний суд ставиться до них критично.
Апеляційний суд не заперечує, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП — штраф у розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік — за критеріями Енгеля (рішення ЄСПЛ у справі «Engel and others v. the Netherlands») може мати кримінально-правовий характер, що зобов`язує забезпечити мінімальні процесуальні гарантії ст. 6 Конвенції. Проте у даній справі ці гарантії ОСОБА_1 були реалізовані: йому роз`яснено суть правопорушення та права, надана можливість реалізувати право на захист, справа розглянута судом. Відмова водія від фактичного проходження огляду зафіксована на відеозапис, отже докази є переконливими та узгодженими між собою.
Апеляційний суд також зауважує, що відмова від проходження огляду водієм ОСОБА_1 надана свідомо та конкретно, зафіксована на відеозапис, тому доводи апеляційної скарги про неповноту дослідження обставин справи та порушення принципу презумпції невинуватості апеляційний суд відхиляє.
Щодо посилань на те, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 283 і 284 КУпАП та постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дослідив відеозапис події, протокол, акт огляду, направлення, розписки та рапорт поліцейського, навів докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення, та зазначив мотиви своїх висновків. Доводи захисника в цій частині не спростовують ані факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, ані наявності ознак сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу, що в провину ОСОБА_1 ставиться в провину саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння за наявності відповідних ознак (п.2.5. ПДР), а не констатується факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (п.2.9.а ПДР), що, відповідно до ПДР України є окремими правопорушеннями.
Тобто з доказів, досліджених судом першої інстанції, вбачається порушення ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом пункту 2.5 ПДР України та, відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Стягнення ОСОБА_1 судом першої інстанції призначено у розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав вважати його таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі правопорушника через його суворість, апеляційний суд не вбачає; можливості призначення менш суворого стягнення закон не передбачає.
За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її зміни чи скасування.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату Ракітову Олексію Вікторовичу строк на апеляційне оскарження постанови Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу адвоката Ракітова Олексія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	П. Миколайчук