ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 	м. Чернівці	Справа № 926/1560/26	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ», м. Київ

до Комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний перинатальний центр», м. Чернівці

про стягнення заборгованості - 447781,89 грн

Суддя Гончарук О.В.
Секретар судового засідання - Медвідчук І.В.

Представники сторін:
від позивача – Тітов І.С.
від відповідача – не з`явився.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький обласний перинатальний центр» про стягнення 447781,89 грн заборгованості, що складається з 316993,55 грн основного боргу, 112963,32 грн 112963,32 грн пені, 11016,67 грн 3% річних, 6808,35 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 31.01.2025 по 31.10.2025 постачав відповідачу електричну енергію на загальну суму 6011812,50 грн, однак відповідачем не сплачено в повному обсязі надані послуги за актами «УСБП-004164» від 31.10.2025 на суму 196369,15 грн та «УСБП-003901» від 30.11.2025 на суму 120624,40 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 24.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 12.05.2026.
30.04.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача Тітова Ігоря Сергійовича надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх №1734).
Ухвалою суду від 04.05.2026 заяву представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції задоволено.
12.05.2026 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №1916) у якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог, зазначає, що вся отримана електрична енергія за договором оплачена, відтак заборгованість відсутня. Крім цього зазначає про неправильне нарахування пені та не співмірність витрат на правову допомогу.
У судовому засіданні 12.05.2026 оголошено перерву до 26.05.2026.
13.05.2026 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (вх. №2219) у якій останній просить задовольнити позовні вимоги, зазначає, що відповідачем не виконано зобов`язання з оплати, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 
26.05.2026 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату (вх. №2141 від 26.05.2026).
Ухвалою від 26.05.2026 відкладено розгляд справи на 04.06.2026.
У судове засідання 04.06.2026 представник позивача не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи без його участі, оскільки останній належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.
Присутній судовому засіданні 04.06.2026 представник позивача просить задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, зазначає, що відповідачем не виконано зобов`язання з оплати за актами «УСБП-004164» від 31.10.2025 на суму 196369,15 грн та «УСБП-003901» від 30.11.2025 на суму 120624,40 грн, у зв`язку з чим виникла заборгованість що складається з 316993,55 грн основного боргу, 112963,32 грн 112963,32 грн пені, 11016,67 грн 3% річних, 6808,35 грн інфляційних втрат.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
07.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» та Комунальним некомерційним підприємством «Чернівецький обласний перинатальний центр» укладено договір про постачання електричної енергії №133/Б (далі – договір).
Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 договору цей договір про постачання електричної енергії споживачу встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії.
Згідно з пунктом 2.1 розділу 2 за цим договором постачальник продає електричну енергію в кількості 652600 кВт/год (Буковинська, 1а, Головна, 70-626300 кВт) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії, в т.ч. вартість послуг оператора системи передачі електричної енергії та не включає вартість послуг оператора системи розподілу електричної енергії на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП, та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Пунктом 2.2 розділу 2 договору встановлено, що сума договору становить 5694819,12 грн, в т.ч. ПДВ 949136,52 грн.
Відповідно до пункту 3.1. розділу 3 постачання електричної енергії споживачу здійснюється 01.01.2025 року по 31.12.2025 року (включно).
Згідно з п.5.1 розділу 5 споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно механізму визначення ціни електричної енергії, встановленого в комерційних умовах, які визначаються додатком 2 до цього договору.
Пунктом 5.2 розділу 5 договору визначено, що порядок визначення ціни електричної енергії зазначається в комерційних умовах (додаток 2).
Відповідно до пункту 5.3 розділу 5 договору для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.
Згідно з пунктом 5.4 розділу 5 договору ціна електричної енергії зазначається постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором.
Пунктом 5.7 розділу 5 договору визначено, що для належного забезпечення електропостачання за цим договором, щомісяця до 5 числа (включно) місяця, що передує розрахунковому, споживач має подати постачальнику в електронній формі прогнозовані погодинні обсяги споживання електричної енергії за кожною площадкою вимірювання, за формою, наведеною додатком 4 до цього договору.
Споживач має право проводити коригування заявленого погодинного обсягу купованої електроенергії у розрахунковому місяці, шляхом надання постачальнику письмової заявник не пізніше, ніж за 5 (п`ять) робочих днів до доби постачання. Постачальник коригує заявлені обсяги споживача.
Відповідно до пункту 5.8 розділу 5 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Згідно з пунктом 5.9 розділу 5 розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок постачальника зі спеціальним режимом використання. 
При цьому у призначенні платежу має бути зазначено: номер цього договору та розрахунковий період або номер рахунку, за яким здійснюється оплата.
Оплата вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок постачальника із спеціальним режимом використання, надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору.
Поточний рахунок постачальника зазначається у цьому договорі, платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.
Відповідно до пункту 5.10 розділу 5 договору якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у строки, передбачені договором, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ.
У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.
Згідно з пунктом 5.11 розділу 5 договору приймання товарної продукції (електричної енергії) оформляється сторонами шляхом складання акта приймання-передачі електричної енергії, що підписується уповноваженими представниками сторін.
Складання акта приймання-передачі електричної енергії покладається на постачальника, а його підписання споживачем є доказом належного виконання умов договору та відсутності претензій з його боку до постачальника як за ціною так і за кількістю.
До 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, постачальник зобов`язаний надати споживачу підписаний належним чином, акт приймання-передачі електричної енергії.
Споживач протягом двох робочих днів з дати одержання акту приймання-передачі електричної енергії від постачальника, зобов`язаний повернути один примірник оригіналу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою (за наявності) або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання отриманого акту приймання-передачі електричної енергії.
У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акта приймання-передачі електричної енергії, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом двох робочих днів з дня його отримання, такий акт вважається підписаним споживачем та вважається узгодженим споживачем у повному обсязі без зауважень, за ціною зазначеною в акті, а обсяг спожитої електричної енергії встановлюється відповідно до даних оператора системи розподілу.
Пунктом 5.13 розділу 5 визначено, що сума недоплати споживача підлягає безумовній оплаті споживачем не пізніше 5 робочих днів з дня отримання рахунку.
Відповідно до пункту 5.15 розділу 5 факт зміни ціни на електричну енергію оформлюється відповідною додатковою угодою з урахуванням п. 5.12 договору.
Згідно з пунктом 6.2 розділу 6 споживач зобов`язується: забезпечити своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії та супутніх послуг відповідно до цього договору; надавати забезпечення виконання зобов`язань з оплати за постачання електричної енергії у випадку неможливості погасити заборгованість за постачання та/або перебування в процесі ліквідації чи банкрутства відповідно до Цивільного кодексу України та ПРРЕЕ; відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством та/або цим договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати нараховані штрафні санкції; виконувати інші обов`язки, покладені на споживача чинним законодавством та/або цим договором.
Відповідно до пункту 7.1. розділу 7 договору постачальник має право: своєчасно та в повному обсязі отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію; отримати відшкодування збитків від споживача, що понесені постачальником у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником , відповідно до умов цього договору та чинного законодавства, у тому числі отримувати відшкодування збитків від споживача за дострокове розірвання договору у випадку передбачених договором та чинним законодавством України.
Пунктом 8.2 розділу 8 договору визначено, що припинення електропостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.
Відповідно до пункту 9.1 розділу 9 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Відповідно до пункту 9.2 розділу 9 постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником – в розмірі погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надавати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.
Згідно з пунктом 9.5 розділу 9 договору порядок документального підтвердження порушень умов цього договору, а також відшкодування збитків встановлюється ПРРЕЕ.
Пунктом 15.1 розділу 15 договору визначено, що цей договір набирає чинності з 01.01.2025 та діє до 31.12.2025 (включно), а в частині проведення розрахунків – до повного їх виконання.
Згідно з пунктом 15.22 розділу 15 договору датою підписання та отримання акту приймання-передачі електричної енергії, рахунку на оплату, сторони вважають дату зазначену у відповідному акті приймання-передачі електричної енергії, рахунку.
Належною електронною адресою споживача для обміну сканкопіями документів є будь-яка електронна адреса споживача, що міститься в загальному доступі, або з якою надходять електронні повідомлення постачальнику, якщо споживач не повідомить постачальнику свої електронні адреси.
Відповідачем підписано заяву-приєднання (додаток №1) до договору №133/Б про постачання електричної енергії споживачу. Відповідно до якої видом об`єкту є : адміністративні будівлі за адресою: м. Чернівці, вул. буковинська, 1а, м. Чернівці, вул. буковинська, 1а, м. Чернівці, вул. буковинська, 1а, м. Чернівці вул. Головна, 70, м. Чернівці вул. головна, 70, м. Чернівці вул. головна 129, м. Чернівці вул. головна 129. Початок постачання електричної енергії 01.01.2025.
Сторонами також підписано комерційну пропозицію (додаток 2) до договору №133/Б про постачання електричної енергії споживачу.
Згідно з умовами пункту 2 комерційної пропозиції ціна за одиницю електроенергії при подачі цінової пропозиції за 1 кВт/год з ПДВ становить 8,72635477 грн.
Пунктом 3 комерційної пропозиції визначено, що оплата в розмірі 100% фактичного обсягу споживання електричної енергії здійснюється споживачем протягом 5-ти днів з моменту отримання акту приймання-передачі електричної енергії, але у будь-якому разі до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим (місяцем поставки), відповідно до фактичного обсягу електричної енергії, визначеного за показниками розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом, у передбачених законом випадках).
Відповідно до пункту 4 комерційної пропозиції оплата послуг оператора системи розподілу здійснюється самостійно.
Згідно з пунктом 5 комерційної пропозиції за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією та договором, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-місячним строком, згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.
Пунктом 7 комерційної пропозиції визначено, що рахунки/акти за спожиту електричну енергію надаються постачальником протягом 5-ти робочих днів, після отримання від відповідного оператора даних щодо обсягу спожитої електричної енергії споживачем.
Відповідно до пункту 14 комерційної пропозиції відповідальність сторін настає за порушення або невиконання умов договору у відповідності до законодавства України, що регулює відносини у сфері постачання електричної енергії. Постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником – в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі.
Пунктом 15 комерційної пропозиції визначено, що договір набирає чинності 01.01.2025 і діє до 31.12.2025. Умови пролонгації договору: дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.
Додатком 3 до договору №133/Б про постачання електричної енергії споживачу від 07.01.2025 сторонами погоджено прогнозований графік споживання електричної енергії.
Додатковою угодою №1 до договору №133/Б про постачання електричної енергії споживачу від 07.01.2025 сторони досягли згоди внести зміни в преамбулу договору щодо реквізитів сторін.
Відповідно до акту № УСБП-000372 від 31.01.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 560 423,95 грн.
Відповідно до акту №УСБП-000641 від 28.02.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 496 983,35 грн.
Відповідно до акту №УСБП-001194 від 31.03.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 658 839,76 грн.
Відповідно до акту №УСБП-001430 від 30.04.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 578 024.99 грн.
Відповідно до акту №УСБП-001809 від 31.05.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 688 535,57 грн.
Відповідно до акту №УСБП-002248 від 30.06.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 498 135,22 грн.
Відповідно до акту №УСБП-002635 від 31.07.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 492 244.92 грн.
Відповідно до акту №УСБП-002971 від 31.08.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 505 395,54 грн.
Відповідно до акту №УСБП-003305 від 30.09.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 510 099,05 грн.
Відповідно до акту №УСБП-003630 від 31.10.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 706 136,60 грн.
Відповідно до акту №УСБП-004164 від 31.10.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 196 369,15 грн.
Відповідно до акту №УСБП-003901 від 30.11.2025 постачальник поставив споживачу електричну енергію загальною вартістю з ПДВ 120 624,40 грн.
Отже, позивач належним чином виконав свої зобов`язання, в частині постачання електричної енергії у період 31.01.2025-30.11.2025, що підтверджується вище наведеними акти на загальну суму 6011812,50 грн.
18.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» направило Комунальному некомерційному підприємству «Чернівецький обласний перинатальний центр» акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2025 -16.02.2026, що підтверджується наявним у матеріалах справи листом з описом та накладною №0308700280262 та акти УСБП-001430, УСБ-001809, УСБП-002248, УСБП-002635, УСЫП-002971, УСБП-003305, УСБП-003630, УСБП-003630.
Трекінгом відправлень «Укрпошта» підтверджується, що відправлення №0308700280262 вручено одержувачу 23.02.2026.
Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2025 -16.02.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» та Комунальним некомерційним підприємством «Чернівецький обласний перинатальний центр» кінцеве сальдо (залишок заборгованості) становить 316993,55 грн.
У матеріалах справи містяться платіжні інструкції про сплату Комунальним некомерційним підприємством «Чернівецький обласний перинатальний центр» Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» грошових коштів за постачання електричної енергії, а саме: №3 від 20.02.2025 на суму 33788,45 грн, №6 від 20.02.2025 на суму 526635,50 грн, №7 від 20.03.2025 на суму 51895,63 грн, №21 від 20.-3.2025 на суму 445087,72 грн, №51 від 25.04.2025 на суму 31292,71 грн, №47 від 25.04.2025 на суму 627547,05 грн, №58 від 22.05.2025 на суму 542046,23 грн, №66 від 23.05.2026 на суму 35978,76 грн, №76 від 20.06.2025 на суму 661614,77 грн, №84 від 26.06.2025 на суму 26920,80 грн, №92 від 24.07.2025 на суму 472924,78 грн, №100 від 24.07.2025 на суму 25210,44 грн, №109 від 22.08.2025 на суму 247724,27 грн, №114 від 22.08.2025 на суму 14520,65 грн, №115 від 29.08.2025 на суму 230000,00 грн, №126 від 25.09.2025 на суму 495499,85 грн, №132 від 25.09.2025 на суму 9895,69 грн, №139 від 24.10.2025 на суму 510099,05 грн, №164 від 25.12.2025 на суму 706136,60 грн.
Відтак, загальна сума оплати споживачем постачальнику за постачання електричної енергії складає 5694818,95 грн.
12.05.2026 Акціонерним товариством «Чернівціобленерго» надано відповідь на запит Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» №17/03-02/2593, відповідно до якого споживача Комунальне некомерційне підприємство «Чернівецький обласний перинатальний центр» включено до реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» з обсягами відповідно до звітів щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку. 
За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем як постачальником виконано прийняті на себе зобов`язання з продажу електричної енергії у відповідності до умов Договору в обсягах та на суму, зазначену в акті приймання-передачі електричної енергії, а відповідачем, у свою чергу, придбано у позивача вироблену електричну енергію у вказаних обсягах без будь - яких зауважень.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
У відповідності до статті 6 Цивільного кодексу України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту права, зокрема є - примусове виконання обов`язку в натурі та відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди.
У відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема: кодексом комерційного обліку та правилами роздрібного ринку.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.
Згідно з частиною 1 статті 56 Закону «Про ринок електричної енергії», п. 3.1.1 р. III Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі - Правила), постачання електричної енергії споживачам здійснюється обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
У відповідності до частини 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Постачання електричної енергії електропостачальником здійснюється з дотриманням Правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу, який затверджує Регулятор (частини 6, 7, 11 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії").
Частиною 7 статті 56 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальники мають право: на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Нормативно-правовим актом, що регулює відносини з постачання електричної енергії є Правила роздрібного ринку електричної енергії, затвердженою Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307 (далі - ПРРЕЕ).
Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1. розділу 3 ПРРЕЕ визначено, що постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.
Згідно з підпунктом 3.1.7 пункту 3.1 розділу з ПРРЕЕ договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача за заявою-приєднання до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, розміщеної на офіційному вебсайті електропостачальника.
Відповідно до пункту 4.1.1 розділу 4 ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.
Пунктом 4.4 розділу 4 визначено, що ПРРЕЕ датою здійснення оплати за виставленим платіжним документом є дата, на яку оплачена сума коштів зараховується на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника або поточний рахунок оператора системи розподілу, відкритий в уповноваженому банку.
Згідно з пунктом 4.5 розділу 4 ПРРЕЕ оплата електропостачальнику вартості електричної енергії, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника.
Споживач, який купує електричну енергію відповідно до умов договору в електропостачальника, здійснює оплату за виставленим електропостачальником рахунком виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання цього електропостачальника в одному з уповноважених банків.
Пунктом 4.7 розділу 4 ПРРЕЕ визначено, що оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. За наявності відповідного устаткування проведення оплати може бути реалізоване із застосуванням картки попередньої оплати.
Згідно з пунктом 4.8 розділу 4 ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).
Відповідно до пункту 4.12 розділу 4 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Згідно з пунктом 4.17 розділу 4 ПРРЕЕ за несвоєчасну оплату передбачених договором (комерційною пропозицією) платежів понад обумовлений термін споживач сплачує неустойку (пеню) та інші платежі згідно з законодавством та договором. У такому випадку відключення електроустановки може застосовуватись лише у разі несплати використаної (спожитої) електроенергії.
Пунктом 4.19 розділу 4 ПРРЕЕ визначено, що розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції). За взаємною згодою сторін виставлення платіжних документів та їх оплата можуть здійснюватися рідше ніж раз на місяць, якщо оплата виконується за довший розрахунковий період або споживання протягом конкретного розрахункового періоду нижче певного рівня або дорівнює нулю, або частіше ніж раз на місяць, якщо сторонам необхідно забезпечити рівномірне перерахування значних сум коштів протягом розрахункового періоду. Така згода, якщо вона не була передбачена під час укладення договору, оформлюється додатковою угодою до договору.
Відповідно до пункту 4.21 розділу 4 ПРРЕЕ оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватися згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Зазначені строки не можуть бути меншими за 5 днів з дня надання платіжного документа споживачу.
Згідно з підпунктом 5.1.1 пункту 5.1 розділу 5 ПРРЕЕ оператор системи має право: отримувати своєчасно плату за надання послуги з розподілу або передачі електричної енергії та плату за перетікання реактивної електричної енергії відповідно до умов договорів та законодавства України.
Відповідно до підпункту 5.5.5 пункту 5.5 розділу 5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.
Таким чином, судом встановлено, що Комунальним некомерційним підприємством «Чернівецький обласний перинатальний центр» у період 31.01.2025-30.11.2025 не здійснено своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» за договором про постачання електричної енергії №133/Б від 07.01.2025 на загальну суму 316993,55 грн (6011812,50 грн сума поставки електричної енергії - 5694818,95 грн сума оплати за споживання електричної енергії = 316993,55 грн). 
З приводу стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15 лютого 2018 року у справі №467/1346/15-ц, від 04 квітня 2018 року у справі №367/7401/14-ц та від 26 вересня 2018 року у справі №752/15421/17.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549, 552 Цивільного кодексу України.
Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.
Відтак, при вирішенні питання про зменшення неустойки суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі №904/2847/19).
У даному випадку суд враховує, що станом на час звернення з позовом до суду з поставленої позивачем електричної енергії в сумі 6011812,50 грн відповідачем сплачено в добровільному порядку 5694818,95 грн вартості цієї продукції.
Поняття "значно" та "надмірно", які використовуються статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №916/3211/16, від 26 січня 2021 року у справі №922/4294/19, від 24 лютого 2021 року у справі №924/633/20, від 16 березня 2021 року у справі № 922/266/20):
- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);
- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;
- тривалість прострочення виконання;
- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;
- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);
- поведінку кредитора;
- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);
- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;
- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);
- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.
Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафних санкцій.
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція наведена постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №916/880/20.
Верховний Суд неодноразово вказував, що принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19).
За таких обставин, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, суд вважає, що відповідачем наведено доводи та надано належні і допустимі докази, які підтверджують наявність виняткових випадків, які вказують на необхідність застосувати положення статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також, що стягнення штрафних санкцій є неспівмірними з наслідками порушення, не відповідають засадам розумності і справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар для відповідача та можуть спричинити повне зупинення господарської діяльності.
Суд вважає, що враховуючи баланс інтересів сторін та принципи розумності, справедливості та пропорційності, стягнення пені у розмірі 112 963,32 грн є недопустимою мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, відсутністю дослідження балансу між інтересами кредитора і боржника, не узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом використання неустойки як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів.
В питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.
Аналіз висновків Верховного Суду стосовно підстав для зменшення розміру пені і штрафу, свідчить, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ і застосувати у цій справі. До того ж, Верховний Суд не формулював висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації судами власної дискреції, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі №914/3231/16, від 10 серпня 2023 року у справі №910/8725/22 та від 26 вересня 2023 року у справі №910/22026/21).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі №927/1305/23.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
За результатами розгляду даного спору судом встановлено, що відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Чернівецький обласний перинатальний центр» відноситься до категорії неприбуткових установ, що фінансується з державного бюджету.
Несвоєчасна оплата вартості за електричну енергію була зумовлена негативним фінансовим станом відповідача, який напряму від нього не залежить та необхідністю першочергово фінансування напрямів забезпечення функціонування некомерційного підприємства.
Таким чином, враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір збитків позивача, а також майновий стан обох сторін, період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, суд з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду, вважає, що у даному випадку наявні обставини, які є підставою для застосування положення статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Цивільного кодексу України та зменшення пені.
Разом з тим, таке зменшення повинно в достатній мірі компенсувати майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.
З урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, використовуючи свої дискреційні повноваження, суд доходить до висновку про зменшення заявленої до стягнення із відповідача пені на 50 %.
Отже, суд приходить до висновку, що до стягнення підлягає пеня у сумі 56481,66 грн.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи вищевикладене, позивачем правомірно нараховано відповідачу 6808,35 грн інфляційних втрат та 11016,67 грн 3% річних.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
16.04.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» (клієнтом) та адвокатом Фізичною особою-підприємцем Тітовим Ігорем Сергійовичем укладено договір про надання правничої допомоги №16/04/26 (далі – договір про надання правничої допомоги).
Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги клієнт доручає, а Адвокат, відповідно до чинного законодавства України, бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором з метою захисту порушених прав та законних інтересів ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» за фактом неналежного виконання Комунальним некомерційним підприємством ««Чернівецький обласний перинатальний центр» ДОГОВОРУ № 133/Б про постачання електричної енергії споживачу від 07.01.2025р. на стадії досудового врегулювання спору, а також в місцевому та апеляційному господарському суді, а клієнт зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах, передбачених договором.
Згідно з пунктом 6.1. договору про надання правничої допомоги даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до моменту фактичного виконання договору, але не більше ніж 1 (один) рік з моменту укладення договору або до моменту розірвання договору.
Відповідно до пункту 4.1. договору про надання правничої допомоги за надання правничої допомоги за Договором, Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар у розмірі та в строк, що передбачається Додатком № 1 до Договору.
16.04.2026 між товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» (клієнтом) та адвокатом Фізичною особою-підприємцем Тітовим Ігорем Сергійовичем укладено додаток 1 до оговору №16/04/26 про надання правничої допомоги від 16.04.2026р (далі додаток 1).
Відповідно до пункту 1 додатку 1 Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар у розмірі 10 % ціни позову (44 778,19 грн).
Пунктом 2 додатку 1 визначено, що клієнт обов`язується виплачувати Адвокату гонорар протягом 10 календарних днів з дати підписання Сторонами акту наданих послуг.
16.04.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» (клієнтом) та адвокатом Фізичною особою-підприємцем Тітовим Ігорем Сергійовичем укладено акт №1 надання послуг за договором №16/04/26 про надання правничої допомоги від 16.04.2026р.
Відповідно до вказаного акту адвокат надав, а клієнт прийняв послуги (правничу допомогу) за Договором № 16/04/26 про надання правничої допомоги від 16.04.2026р. Загальна вартість наданих послуг за актом склала 44 778,19 грн. (сорок чотири тисячі сімсот сімдесят вісім гривень 19 коп.). Послуги надані в повному обсязі, належним чином, відповідно до умов Договору. Сторони претензій та зауважень одна до одної, щодо надання послуг (юридичної допомоги) не мають.
Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин першої та другої статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник, при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.
За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об`єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України урегульовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову на відповідача,
2) у разі відмови в позові на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог.
Частиною п`ятою цієї статті Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони, при цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (частини п`ята і шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Слід також зазначити, що відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частинами першою третьою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 викладена правова позиція про те, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою і необхідною.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами на адвокатські послуги.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», можуть бути використані судом в якості джерела права.
Так, у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2022 № 911/2737/17 висловлено правову позицію, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відтак, за результатами дослідження поданих позивачем доказів, оцінки вимог і заперечень сторін, з огляду на положення статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, дослідивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача та присудження до стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 22389,10 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 129, 232, 237, 238, 241 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» (01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, буд. 18/7) до Комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний перинатальний центр» (58001, Чернівецька область, Чернівецький район, місто Чернівці, вул. Буковинська, буд. 1А) про стягнення заборгованості у сумі 447781,89 грн – задовольнити частково.
2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний перинатальний центр» (58001, Чернівецька область, Чернівецький район, місто Чернівці, вул. Буковинська, буд. 1А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ СТРУМ» (01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, буд. 18/7) - 316993,55 грн основної заборгованості, 56481,66 грн пені, 11016,67 грн 3% річних, 6808,35 грн інфляційних втрат, 5373,38 грн судового збору та 22389,10 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.
Повне рішення складено 09.06.2026.

Суддя О.В. Гончарук