ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/19810/24 пров. № А/857/11502/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року (суддя Кондратюк Ю.С., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/19810/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Львівської міської ради, в якому просила: визнати протиправним та скасувати Ухвалу Львівської міської ради 19-та сесія 8 - го скликання № 3854 від 23.08.2023 “Про відмову гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади”, якою вирішила відмовити громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га на території Львівської міської територіальної громади біля земельної ділянки кадастровий номер: 4610137500:05:006:0413 для індивідуального житлового будівництва; зобов`язати Львівську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території міста Львів, за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Львівської міської об`єднаної територіальної громади.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржила позивач- ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове, про задоволення позову а саме: визнати протиправним та скасувати Ухвалу Львівської міської ради 19-та сесія 8– го скликання № 3854 від 23.08.2023 року «Про відмову гр. ОСОБА_1 надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади», якою вирішила відмовити громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га на території Львівської міської територіальної громади біля земельної ділянки кадастровий номер: 4610137500:05:006:0413 для індивідуального житлового будівництва; зобов`язати Львівську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території міста Львів, за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Львівської міської об`єднаної територіальної громади.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Оскільки клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, колегія суддів, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що на адресу позивача надійшов лист № 20657 від 29.07.2024 разом з постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про закінчення виконавчого провадження № 71849773 від 29.07.2024 з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ “Про виконавче провадження” (а.с. 18). У вказаній Постанові про закінчення виконавчого провадження № 71849773 зазначено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 у справі № 380/10511/22 на пленарному засіданні 19-ї сесії ЛМР 8-го скликання винесена Ухвала Львівської міської ради № 3854 від 23.08.2023 про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади.
Також, з матеріалів справи вбачається, що у відповідь на адвокатський запит разом з листом № 2901-вих-111756 від 05.08.2024 було надано такі документи: звернення ОСОБА_1 від 06.07.2021, копія проекту ухвали “Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади”, копія поіменного голосування по питанню № 246, копія ухвали від 23.08.2023 № 3854 “Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади”; копія порядку денного пленарного засідання 23.08.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 у справі № 380/10511/22 (а.с.14-16) позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення з питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території міста Львів, за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Львівської міської об`єднаної територіальної громади та зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території міста Львів, за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Львівської міської об`єднаної територіальної громади, задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо неприйняття рішення з приводу надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території міста Львова, за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Львівської міської об`єднаної територіальної громади. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Зобов`язано Львівську міську раду протягом місяця з дня набрання даним рішенням законної сили на пленарному засіданні сесії вирішити питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території міста Львова, за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Львівської міської об`єднаної територіальної громади, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 у справі № 380/10511/22 встановлено, що “Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради листом №2403 вих.-75126 від 20.08.2021 на звернення позивача від 30.06.2021 року повідомило її, що для прийняття Львівською міською радою рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідно самостійно визначитись із місцем розташування земельної ділянки, звернутись із відповідним клопотанням на ім`я міського голови та подати необхідні документи. Крім того, вказане звернення було помилково розглянуто як звернення її однофамільниці.
Також Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради листом №2403 вих.-118 від 25.05.2022 року на адвокатський запит адвоката позивача від 16.05.2022 повідомило їй, що оскільки місце розташування земельної ділянки, про яку йшлося у зверненні позивача, не відповідає вимогам містобудівної документації, проект рішення (ухвали) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не готувався і міською радою рішення не приймалося”.
В подальшому, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 у справі № 380/10511/22, беручи до уваги звернення громадянки ОСОБА_1 від 30.06.2021 (зареєстроване у Львівській міській раді 06.07.2021 за № 3-І-37910-24), керуючись ст. 144 Конституції України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, ст. ст. 12, 118 Земельного кодексу України, 23.08.2023 на пленарному засіданні 19-ї сесії Львівської міської ради 8-го скликання розглядалися два проекти ухвал: “Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади” (п. 246) та “Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади” (п. 247). 
Так, згідно результатів голосувань пленарного засідання ради від 23.08.2023 проект ухвали “Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади” (п. 246) – “Відхилено”, а проект ухвали “Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади” (п. 247) – “Прийнято” (а.с. 102 зворот).
Порядок денний та результати голосувань пленарного засідання ради розміщено на інформаційному порталі депутатів Львівської міської ради https://www.lvivrada.gov.ua/, доступ до якого є відкритим. 
Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 23.08.2023 № 3854 “Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади”, міська рада ухвалила: відмовити громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га на території Львівської міської територіальної громади біля земельної ділянки з кадастровим номером 4610137500:05:006:0413 для індивідуального житлового будівництва у зв`язку з: 1. Відсутністю документів, передбачених ст. 118 Земельного кодексу України. 2. Неможливістю визначення меж земельної ділянки. 3. Можливим накладенням на земельні ділянки, які є у користуванні чи власності третіх осіб. 4. Частковим розміщенням земельної ділянки у зонах, де не передбачено індивідуальне житлове будівництво чи наявні обмеження щодо будівництва (далі - Ухвала № 3854) (а.с. 21). 
Згідно Пояснювальної записки до проекту ухвали вказане таке: “Згідно чинної містобудівної документації земельна ділянка, яку запропоновано у представленій схемі громадянкою ОСОБА_1 із зверненням № 3-I-37910-24 від 06.07.2021, знаходиться в зоні Ж-1 – садибної забудови, а також може частково входити до зони Г-2 (транспортна мережа) та охоронну зону ЛЕП. Об`єкти нерухомого майна – відсутні (земельна ділянка є вільною від забудови); земельна ділянка, яку громадянка ОСОБА_1 вимагає закріпити відповідно до поданих графічних матеріалів (схема розміщення ділянки) частково може входити в межі користувачів земельними ділянками під будинковолодіннями на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , червоних ліній вулиць, а також в охоронну зону ЛЕП. Враховуючи відсутність можливості встановлення детального місця розташування земельної ділянки, вказаної у представленій схемі ділянки громадянкою ОСОБА_1 , при прийнятті проекту ухвали може виникнути конфліктна ситуація з приводу володіння чи розпорядження з користувачами земельними ділянками під будинковолодіннями на АДРЕСА_1 та 270а, чи суміжними земельними ділянками, які можуть перебувати у власності чи користуванні третіх осіб. Також існує можливість відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва в зонах, у яких не передбачено будівництво, а саме зона Г-2 (транспортна мережа) або охоронній зоні ЛЕП (а.с. 113-114).
Також згідно із Зауваженнями до проекту ухвали “Про надання громадянці ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади” відсутня інформація про об`єкти нерухомого майна, розташованого в межах ділянки. Відтак, згідно п. 5 ч. 27 Розділу X Перехідних Положень Земельного кодексу України, безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (а.с. 111 зворот).
ОСОБА_1 вважаючи Ухвалу № 3854 протиправною звернулася до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частиною другою статті 4 ЗК України визначено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Статтею 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Положеннями статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Пунктом "г" частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає заяву у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частини шоста, сьома статті 118 ЗК України).
Відтак, здійснивши аналіз вищенаведених норм суд першої інстанції вірно вказав, що будь-який громадянин України має право звернутися до уповноваженого органу із клопотанням та визначеними законодавством документами про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Відтак, слід зазначити, що Земельним кодексом України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або мотивовану відмову в наданні дозволу. Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акта.
Питання регулювання земельних відносин відповідно до закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (пункт 34 частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР “Про місцеве самоврядування в Україні” (далі - Закон № 280/97-ВР), за змістом статті 59 якого рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.
Згідно положень частин першої, другої статті 59 Закону № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Колегія суддів зазначає, що частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Верховний Суд у постанові від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а дійшов висновку, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою”.
Також, аналогічна позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 826/765/17, від 25 травня 2022 року у справі № 120/3661/19-а, від 01 травня 2023 року у справі № 1.380.2019.004123, від 13 липня 2022 року у справі № 480/1872/21, від 05 березня 2024 року у справі № 440/1709/22.
Як вже було зазначено, що відповідно до ухвали Львівської міської ради від 23.08.2023 № 3854 “Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади”, міська рада ухвалила: відмовити громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га на території Львівської міської територіальної громади біля земельної ділянки з кадастровим номером 4610137500:05:006:0413 для індивідуального житлового будівництва у зв`язку з: 1. Відсутністю документів передбачених ст. 118 Земельного кодексу України. 2. Неможливістю визначення меж земельної ділянки. 3. Можливим накладенням на земельні ділянки, які є у користуванні чи власності третіх осіб. 4. Частковим розміщенням земельної ділянки у зонах де не передбачено індивідуальне житлове будівництво чи наявні обмеження щодо будівництва (а.с. 21).
Як вбачається з матеріалів справи, а саме додатком до клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є скрін з публічної кадастрової карти, на якому вказано: “бажане місце розташування земельної ділянки поруч з земельною ділянкою кадастровий номер 4610137500:05:006:0413”. Також на скріні публічної кадастрової карти проставлено і відмітку, і заштрихований прямокутник.
Відповідач вказує на те, що зі скріну з публічної кадастрової карти, долученої позивачем, вбачається зовсім інше місце розташування бажаної земельної ділянки, аніж “поруч з земельною ділянкою кадастровий номер 4610137500:05:006:0413”, а також, що згідно відомостей з Державного земельного кадастру, біля земельної білянки з кадастровим номером 4610137500:05:006:0413 вже наявні земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про те, що з поданих позивачем графічних матеріалів неможливо визначити межі земельної ділянки, щодо якої позивач звернулася до відповідача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо її відведення, з урахуванням такого.
Позивачем до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки долучено витяг з Публічної кадастрової карти.
Статтею 1 Закону України від 07 липня 2011 року №3613-VI “Про Державний земельний кадастр” (далі - Закон №3613-VI) визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Положеннями частини п`ятої статті 5 Закону №3613-VI визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону №3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Суд першої інстанції вірно вказав, що стаття 118 ЗК України не містить будь-яких особливих вимог до графічних матеріалів, крім зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки. Метою надання цих матеріалів є необхідність ідентифікації земельної ділянки для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Графічні матеріали, що подаються громадянами для безоплатного отримання у власність земельних ділянок, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру.
Так, суд першої інстанції вірно зазначив, що із наданого позивачем витягу з Публічної кадастрової карти неможливо ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Наведена обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача.
Також, слід зазначити, що Земельним кодексом України не передбачено порядку дій органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування на випадок подання такому органу громадянином клопотання про надання земельної ділянки з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту клопотання.
Як вже було зазначено вище, Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 року у справі №509/4156/15-а висловлено правову позицію, згідно з якою недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому, відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави такої відмови.
Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваному рішенні підставами відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, зазначено: відсутність документів, передбачених ст. 118 Земельного кодексу України; неможливістю визначення меж земельної ділянки; можливим накладенням на земельні ділянки, які є у користуванні чи власності третіх осіб; частковим розміщенням земельної ділянки у зонах де не передбачено індивідуальне житлове будівництво чи наявні обмеження щодо будівництва. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в межах спірних правовідносин відсутні протиправні дії відповідача, оскільки оскаржуване рішення стало наслідком надання позивачем таких графічних матеріалів, з яких не можна встановити межі бажаної земельної ділянки.
Також слід зазначити, що ідентифікація бажаної заявником земельної ділянки важлива для того, щоб орган влади міг перевірити її на відповідність / невідповідність місця розташування вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, як того вимагає ЗК України.
Відтак, зважаючи на наведене, та оскільки з поданих позивачем графічних матеріалів неможливо встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивач хоче отримати у власність (ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не в повному обсязі подані документи необхідні для розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а тому Ухвала Львівської міської ради 19-та сесія 8 - го скликання № 3854 від 23.08.2023 “Про відмову гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади” прийнята правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений законами України.
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, тому у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування Ухвали Львівської міської ради 19-тої сесії 8 - го скликання № 3854 від 23.08.2023 “Про відмову гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади”, якою вирішено відмовити громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га на території Львівської міської територіальної громади біля земельної ділянки кадастровий номер: 4610137500:05:006:0413 для індивідуального житлового будівництва, підставно відмовлено судом першої інстанції.
Як наслідок, друга позовна вимога: зобов`язати Львівську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території міста Львів, за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Львівської міської об?єднаної територіальної громади, є похідною, тому задоволенню також не підлягає.
Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі №380/19810/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар