Справа № 718/1128/26
Провадження 2/718/498/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2026 р.   м.Кіцмань Чернівецька область 
Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді Скорейка В.В., за участю секретаря судових засідань Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду із вказаним вище позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 899336574 від 19.04.2019 у розмірі 33433,72 грн та здійснити розподіл судових витрат.
На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 19.04.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 899336574 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідач ініціював укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та (або) смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений.
Відповідно до умов Договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та переказав відповідачу грошові кошти у розмірі 13000 грн 11-ма траншами на банківську картку 4149-62XX-XXXX-2983, яку відповідач вказав при укладенні кредитного договору.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, дію якого було продовжено низкою Додаткових угод. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 40 від 20.08.2019 до договору факторингу 1, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача.
05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023  до договору факторингу 2 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до якого ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 33433,72 грн.
Наявність заборгованості за вказаним кредитним договором зумовила звернення позивача до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 21.04.2026 визначено вказану справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України
У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї. Судом направлено ухвалу про відкриття провадження, яка повернулося до суду 04.05.2026 з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній», та оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України та правової позиції Верховного Суду, судова кореспонденція вважається належно врученою у разі її направлення рекомендованим листом за адресою реєстрації, якщо поштове відправлення повернулося з відміткою про відмову в отриманні, відсутність адресата або неможливість вручення з причин, що залежать від адресата. Сам по собі факт неотримання відповідачем судової кореспонденції не свідчить про неналежне повідомлення особи про розгляд справи, оскільки судом було вжито всіх передбачених законом заходів для належного повідомлення відповідача шляхом направлення процесуальних документів за належною адресою.
Відповідач у встановлений законом строк не подав відзив на позовну заяву відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України та не надав доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. Також зустрічний позов у справі не пред`являвся. Разом з тим, 19.06.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 з проханням долучити до матеріалів справи квитанцію, яка підтверджує часткове погашення кредитної заборгованості, та гарантійний лист позивача, в якому сторони погодили графіки погашення заборгованості до 25.10.2026, після виконання яких позивач буде ініціювати відмову від позовних вимог. 
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити відповідне рішення, оскільки спір між сторонами не вирішено, відмова від позову не надійшла. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.04.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір кредитної лінії № 899336574. Відповідач ініціював укладання договору шляхом подачі заявки на отримання грошових коштів в кредит від 19.04.2019, в якій вказав свої особисті дані.
Вказаний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 69D42JMX, що надісланий йому 19.04.2019 год на номер телефону  НОМЕР_1 та введений позичальником 19.04.2019 о 21:04:05 год., що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в інформаціно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно з пунктом 1.1 Кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у розмірі 8 000 грн без визначення конкретної споживчої мети на умовах строковості, повернення та платності. У свою чергу позичальник взяв на себе зобов`язання повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та розмірі, визначених пунктом 1.4 Договору.
Строк дії Договору розпочинається з моменту його укладення та становить 28 днів. Відповідно до пункту 1.3 Договору кредит надано строком на 28 днів.
Пунктом 1.4 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються у розмірі 0,72 % від суми кредиту за кожен день користування ним, починаючи з дня перерахування кредитних коштів позичальникові і до закінчення строку кредитування, визначеного пунктом 1.3 Договору.
Після укладення Договору № 899336574 від 19.04.2019 сторони неодноразово вносили зміни до його умов шляхом укладення додаткових угод, якими збільшувався розмір кредиту.
Зокрема, додатковою угодою від 26.04.2019 суму кредиту збільшено на 2 300 грн, додатковою угодою від 27.04.2019 – на 1 000 грн, додатковою угодою від 02.05.2019 – на 600 грн, додатковою угодою від 05.05.2019 – на 200 грн, додатковою угодою від 11.05.2019 – на 100 грн, додатковою угодою від 13.05.2019 – на 200 грн, додатковою угодою від 17.05.2019 – на 300 грн та додатковою угодою від 21.05.2019 – на 300 грн.
Таким чином, унаслідок укладення зазначених додаткових угод загальний розмір кредиту, наданого позичальнику за Договором № 899336574 від 19.04.2019, було збільшено на 5 000 грн, у зв`язку з чим загальна сума кредитних коштів склала 13 000 грн.
Також судом встановлено, що 20.05.2019 між сторонами була укладена додаткова угода до Договору № 899336574 від 19.04.2019, відповідно до якої строк користування кредитом було продовжено на 28 днів.
Водночас кредитний договір був укладений строком на 28 днів, а тому строк його дії закінчився 16.05.2019. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється, та можлива лише щодо чинного договору.
Оскільки на момент укладення додаткової угоди від 20.05.2019 строк дії Договору № 899336574 від 19.04.2019 уже закінчився, сторони не могли внести зміни до договору, дія якого припинилася. За таких обставин додаткова угода від 20.05.2019 про продовження строку кредитування, укладена після закінчення строку дії основного договору, а тому не породжує для сторін жодних правових наслідків та не може бути належною підставою для продовження строку користування кредитом..
Факт переказу коштів ОСОБА_1 підтверджується наявним в матеріалах справи платіжними дорученням № 3d891a12-ee97-4ec6-be44-b38268438cba від 19.04.2019 на суму 8000 грн, № 04679a54-137b-4a1e-9ba7-a2676d7bf6c0 від 26.04.2019 на суму 2300 грн, № 34da32a0-fc8f-44ab-b2cd-ee81e2ae3b97 від 27.04.2019 на суму 1000 грн., № 4733029b-cf33-4187-be5c-064f145bbc2a від 02.05.2019 на суму 600 грн, № 49c91eff-443b-40df-8f90-40140c9af96b від 05.05.2019 на суму 100 грн, № 3dd7ea9f-1e81-4c69-a96f-bee8ec9b1841 від 05.05.2019 на суму 100 грн, № 082a97ed-7b0c-45c1-b426-8a8f80a022de від 11.05.2019 на суму 100 грн, № 437b3ac9-328e-4678-8a23-0f3205ff7fc5 від 13.05.2019 на суму 200 грн, № e461b185-2e3c-405b-99da-b0475633ef10 від 17.05.2019 на суму 300 грн, № 26a008e0-0bb4-467f-81e4-50aa5424935b від 21.05.2019 на суму 100 грн, № 3bee1abd-ac07-43ef-aa69-a08eee15b202 від 21.05.2019 на суму 200 грн. .
Переказ грошових коштів здійснено на платіжну картку позичальника №  НОМЕР_2  у сумі 13 000 грн.
Також факт переказу грошових коштів позичальнику підтверджується витребуваними в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» доказами. Відповідно до листа АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 11.05.2026, на ім`я ОСОБА_1 банком була емітована платіжна картка №  НОМЕР_3 , на яку в період з 19.04.2019 по 17.05.2019 зараховано 11 платежів на загальну суму 13000 грн.
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчився 28 листопада 2019 року.
28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін.
31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.
31.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року.
31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року.
31.12.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.
Предметом Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 40 від 20.08.2019, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 899336574 від 19.04.2019 у сумі 37 141,35 грн.
05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному Додатку.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023  від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 899336574 від 19.04.2019 у сумі 33433,72 грн.
11.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Ейс» було відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 
14.07.2025 сторонами договору факторингу було підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 899336574 від 19.04.2019 у сумі 33433,72 грн.
З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 899336574 від 19.04.2019, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що зазначеним товариством як первинним кредитодавцем в період з 19.04.2019 по 17.05.2019 11-ма траншами надано кредит на загальну суму 13 000 грн. 
Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 899336574 від 19.04.2019, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», за період з 19.04.2019 по 02.09.2019 відповідачу нараховувалися проценти за користування кредитом за ставками 0,73 %, 0,85 % та 1,70 % на день від фактичного залишку непогашеної суми основного боргу.
Відповідно до зазначеного розрахунку загальний розмір заборгованості відповідача становить 33 433,72 грн, з яких 12 999,57 грн — заборгованість за основною сумою кредиту, а 20 434,15 грн — заборгованість за нарахованими процентами.
ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивач не здійснювали жодних нарахувань за Кредитним договором. 
У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зі сторони Відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за Кредитним договором.
Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).
Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватисяв такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 19.04.2019 укладено кредитний договір № 899336574. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» умови кредитного договору виконало належним чином, надавши відповідачу кредит. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалася заборгованість.
Згідно з наданим розрахунком заборгованість ОСОБА_1 становить 33 433,72 грн, з яких 12 999,57 грн — заборгованість за основною сумою кредиту, а 20 434,15 грн — заборгованість за нарахованими процентами.
На час розгляду справи судом відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості або урегулювання її сплати в позасудовому порядку. Відповідачем подано до суду гарантійний лист, наданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» від 17.06.2026, однак він не свідчить про сплату заборгованості позивачу.
Разом із тим, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково виконував свої зобов`язання за кредитним договором та здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості, а саме: 20.05.2019 — 2521 грн.; 09.08.2019 — 2000 грн. 
Таким чином, загальна сума коштів, сплачених відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором, становить 4521 грн..
При цьому зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що зазначені платежі були враховані позивачем при визначенні розміру заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) лише частково.
Так, із платежу, здійсненого 20.05.2019 у сумі 2521 грн, у рахунок погашення основної суми кредиту було зараховано лише 0,43 грн, тоді як решту коштів позивач спрямував на погашення нарахованих процентів. Платіж від 09.08.2019 у сумі 2000 грн був повністю зарахований на погашення процентів без зменшення основної суми боргу. 
Таку черговість зарахування суд вважає безпідставною, адже відповідно до ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування» у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом.
Враховуючи наведене, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було зобов`язане здійснювати зарахування отриманих від відповідача коштів у рахунок погашення заборгованості в такій черговості: 
20.05.2019 — 2521 грн. зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту з основної суми боргу 12700 грн. Таким чином, залишок заборгованості станом на 20.05.2019 мав становити 10179 грн. за тілом кредиту та 2196 грн нарахованих процентів.
09.08.2019 — 2000 грн. зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту з основної суми боргу 13000 грн. Таким чином, залишок заборгованості станом на 09.08.2019 мав становити 8479 грн. за тілом кредиту та 2196 грн. нарахованих процентів.
Оскільки строк дії Кредитного договору закінчився 16.05.2019, а доказів його продовження у передбачений договором та законом спосіб матеріали справи не містять, суд доходить висновку, що нарахування первісним кредитором процентів за користування кредитом після 16.05.2019 є безпідставним.
Відтак проценти за користування кредитом можуть бути нараховані лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 16.05.2019 включно.
З огляду на наведене вище, загальна сума заборгованості за Договором № 899336574 від 19.04.2019, яка підлягає стягненню з відповідача з межах строку кредитування, становить 12375 грн, з яких тіло кредиту 8479 грн та 2196 грн відсотки за користування кредитними коштами.
Позивачем 18.06.2026 сплачено 6600 грн. на погашення боргу згідно з договором № 899336574 від 19.04.2019, що підтверджується наданим позивачем дублікатом чека до платіжної інструкції 2.716923471.1 від 18.06.2026, які суд зобов`язаний врахувати під час визначення остаточної суми, яка підлягає стягненню з відповідача. З урахуванням ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» така оплата має зараховуватися насамперед на погашення тіла кредиту. 
З урахуванням описаного вище, з відповідача підлягає стягненню 1879 грн. тіла кредиту та 2196 грн. відсотки за користування кредитними коштами.
Водночас, згідно з п 4.2 договору № 899336574 від 19.04.2019 сторони погоджуються, що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений п.1.3 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п.1.4 – 1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70 (одна ціла сім десятих) за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 1,70 розповсюджуються на весь період фактичного користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 Договору. Також, відповідно до п. 4.3 договору № 899336574 від 19.04.2019 сторони погоджуються що проценти, нараховані згідно п. 4.2 Договору після закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.
Що стосується прострочення відповідачем грошового зобов`язання, починаючи з 17.05.2019, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за весь час прострочення, а також річні відсотки від простроченої суми, як це визначено положеннями ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
Водночас, позивачем такі позовні вимоги не заявлялися, а суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені на 12.2%, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог – 324,80 грн судового збору та 854 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 133, 137, 141, ч.1 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.259, 263-265, 274-279, 354, 355ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 899336574 від 19.04.2019 в розмірі 4075 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати зі сплати судового збору в розмірі 324,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 854 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Судове рішення не проголошувалося відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс», адреса: м. Київ, вул. Ю.Поправки,6 кабінет 13, код ЄДРПОУ 42986956.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_4 .

Суддя Василь СКОРЕЙКО