У х в а л а
27 квітня 2026 року
м. Київ
Справа № 753/21685/17
Провадження № 61-3911ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Гордін Люсьєн Яковлевич (далі - адвокат),
на постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2026 року за заявою скаржника про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,
у справі за позовом скаржника, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити й усунути перешкоди у такому користуванні, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат і трьох процентів річних та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до скаржника, ОСОБА_2 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та не чинити перешкод у користуванні майном і
в с т а н о в и в :
1. У вересні 2025 року скаржник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
2. 24 вересня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва постановив ухвалу, згідно з якою задовольнив заяву скаржника.
3. 13 березня 2026 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою скасував ухвалу суду першої інстанції й ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви скаржника.
4. 24 березня 2026 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 9137/0/220-26 від 24 березня 2026 року). Просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
5.1. За змістом пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
5.2. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
5.3. Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).
5.4. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).
5.5. Скаржник подав касаційну скаргу на постанову апеляційного суду, згідно з якою цей суд скасував ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви скаржника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Скаржник зазначив, що є усталена практика Верховного Суду щодо того, що ухвала суду першої інстанції, постановлена у справі про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, після перегляду справи в апеляційному порядку, підлягає касаційному оскарженню. Підтвердженням усталеності назвав постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 308/6024/14.
5.6. Колегія суддів критично ставиться до такого доводу скаржника та звертає увагу на те, що пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначив виключний перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити у касаційному порядку окремо від рішення суду після їхнього перегляду в апеляційному порядку. Ухвала суду першої інстанції щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України), у цьому переліку відсутня. Відповідно немає гарантованого права касаційного оскарження ні тієї ухвали, ні постанови апеляційного суду за результатами її перегляду. 
5.7. Саме такий підхід є усталеним у практиці Верховного Суду (див., зокрема, mutatis mutandis ухвали Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 753/23412/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 7 листопада 2022 року у справі № 754/5288/21, від 23 грудня 2022 року у справі № 2-68/11, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 757/30497/15-ц, від 18 березня 2026 року у справі № 761/23289/21, від 9 березня 2026 року у справі № 638/11561/24, від 6 жовтня 2025 року у справі № 369/3239/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 червня 2022 року в справі № 2/2218/3393/11, від 29 грудня 2022 року в справі № 757/35696/15-ц, від 6 квітня 2026 року у справі № 372/1313/24, від 9 грудня 2025 року у справі № 344/5569/24). Так, в ухвалі від 5 вересня 2019 року у справі № 753/23412/17 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що за змістом пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України оскарження ухвал про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у касаційному порядку не передбачено. Звернув увагу, що тоді, коли Верховний Суд розглядав касаційні скарги на відповідні ухвали, питання про відкриття касаційного провадження регулювалося приписами ЦПК України в іншій редакції з урахуванням висновку Верховного Суду України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-33цс17.
5.8. З огляду на те, що скаржник подав касаційну скаргу на судове рішення, касаційне оскарження якого не передбачене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
6.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи на користь його клопотання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною. 
6.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не можна переглянути у касаційному порядку. За таких умов обмеження на її подання є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність його права на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити й усунути перешкоди у такому користуванні, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат і трьох процентів річних та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та не чинити перешкод у користуванні майном.
2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко