ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1461/26
02 червня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 грудня 2025 року позивач не погоджуючись із таким рішенням Відповідача щодо відмови їй у призначенні пенсії, звернулася із листом до Відповідача і ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою, в якій просила повідомити чому при перерахунку її стажу на виконання рішення суду від 16 січня 2025 року у справі № 500/7337/24 період її роботи з 27.01.1987 по 15.05.1989 лаборанта хімкобінату СШ Ж» 11 м. Петропавловськ-Камчатський РРФСР зараховано в одинарному розмірі, а не з розрахунку 1 рік і 6 місяців за роботу в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них районах.
12 січня 2026 року Позивачка отримала лист ГУ ПФУ в Тернопільській області №370-11131/1-02/8-1900/26, в якому зазначалося, що рішення суду Відповідачем виконано, інших зобов`язань на Відповідача рішенням суду не покладалося, у Позивачки відсутнє право на призначення пенсії через відсутність 31 року страхового стажу. Також у листі вказано, що стаж роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них до 01 січня 1991 року зараховується до страхового стажу у пільговому обчисленні на підставі таких документів: трудова книжка, в якій є існуючий штамп підприємства про поширення пільг щодо обчислення стажу роботи (тільки запису в трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі недостатньо для обчислення стажу з урахуванням кратності); письмовий трудовий договір або довідки підприємства, установи, організації, де працювала особа, в яких зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період на який його було укладено і розповсюдження на особу пільг щодо обчислення стажу за цей період, укладеного не менше ніж на 3 роки; свідоцтва про бронювання житла у зв`язку із роботою на Крайній Півночі на підставі строкового договору; інших документів, які підтверджують роботу в зазначених місцевостях, на підставі строкового договору, укладеного на 3 роки. 
Враховуючи вищенаведене, для зарахування періоду роботи в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 27.01.1987 по 15.05.1989 у пільговому обчисленні Позивачці необхідно надати підтверджуючі документи, в яких має зазначатись, що на неї поширювалися пільги, передбачені для осіб, які працювали в зазначеній місцевості.
З такими діями Відповідача щодо відмови у зарахування їй до страхового стажу періоду роботи з 27.01.1987 по 15.05.1989 у пільговому обчисленні за періоди роботи в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі, і, як наслідок - відмови у призначенні пенсії, Позивач не згідна. Вважає вказані дії Відповідача протиправними.
Ухвалою суду від 17.03.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 07.04.2026. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.
Пенсійний вік, визначений частиною 1 статті 26 Закону № 1058 становить 60 років.
Необхідний страховий стаж, визначений частиною 1 статті 26 Закону № 1058 - становить 31 рік. 
У разі відсутності страхового стажу передбаченого частиною 1 статті 26 Закону № 1058, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 63 років за наявності необхідного страхового стажу, визначеного частиною 2 статті 26 Закону № 1058, починаючи з 1 січня 2027 року - від 24 до 34 років. 
В разі відсутності страхового стажу передбаченого частиною 2 статті 26 Закону України № 1058, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 65 років за наявності необхідного страхового стажу, визначеного частиною 3 статті 26 Закону № 1058, починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.10.2024 звернулася до територіальних органів Пенсійного фону України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058. Вік Позивача, на момент звернення, становив — 60 років.
Страховий стаж, на момент звернення, становив - 26 років 11 місяців.
Заяву Позивача та додані до неї документи, за принципом екстериторіальності, було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 11.10.2024 № 192050003873, оскільки Позивач на дату подання заяви про призначення пенсії за віком не набула необхідного страхового стажу. 
Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії від 11.10.2024 № 192050003873, Позивач звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року по справі №500/7337/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11.10.2024 №192050003873 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2024 про Документ сформований в системі «Електронний суд» 07.04.2026 6 призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 12.10.1989 по 16.05.1994 старшим бібліотекарем клубу Військової частини НОМЕР_1 та прийняти рішення. 
На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 року по справі № 500/7337/254 Позивачу зараховано до страхового стажу період роботи з 12.10.1989 по 16.05.1994 старшим бібліотекарем клубу Військової частини НОМЕР_1 . 
До страхового стажу Позивача зараховано всі періоди. 
Страховий стаж Позивача становить - 30 років 5 місяців 2 дні. 
Необхідний страховий стаж, визначений частиною першою статті 26 Закону № 1058- становить 31 рік. 
У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону № 1058, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027– від 24 до 34 років. 
Після повторного розгляду заяви Позивача від 07.10.2024, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 № 500/7337/254 винесено рішення від 16.12.2025 №192050003873 про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно ст. 26 Закону № 1058, оскільки Позивач не набула необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком.
На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.
На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Справа розглянута з урахування періоду перебування головуючої судді у основній щорічній плановій відпустці.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 досягнувши віку 60 років, 07.10.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. 
14 жовтня 2024 року Позивачка отримала лист ГУ ПФУ в Тернопільській області, до якого долучено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 11.10.2024 №192050003873 про відмову у призначенні пенсії за віком. 
У рішенні Відповідача від 11.10.2024 №192050003873 зазначалося, що пенсійний вік Позивачки на момент звернення за призначенням пенсії становив 60 років; страховий стаж Позивачки- 26 років 11 місяців. Вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи:
- за записами трудової книжки з 12.10.1989 по 31.12.1991, оскільки дата наказу про прийняття (12.10.1990) не відповідає даті прийняття на роботу (12.10.1989);
- з 01.01.1992 по 16.05.1994 - робота в республіці Узбекистан, оскільки Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення з 19.06.2023. 
Враховуючи зазначене, Відповідач відмовив Позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. 
Не погоджуючись із такими діями Відповідача, Позивачка звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду (далі- суд) із позовною заявою, в якій просила: 
визнати неправомірним та скасувати рішення Відповідача від 11.10.2024 Хе 192050003873 про відмову Позивачці в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати з 07.10.2024 Позивачці до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 12.10.1989 по 31.12.1991 та з 01.01.1992 по 16.05.1994 у клубі Військової частини НОМЕР_1 ;
зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити та виплатити з 07.10.2024 Позивачці пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішенням суду від 16 січня 2025 року у справі М» 500/7337/24 позов Позивачки задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано рішення Відповідача від 11.10.2024 №192050003873 про відмову Позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Відповідача повторно розглянути заяву Позивачки від 07.10.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 12.10.1989 по 16.05.1994 старшим бібліотекарем клубу Військової частини НОМЕР_1 та прийняти рішення. 
У подальшому постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року у справі №500/7337/24 апеляційну скаргу Відповідача залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі №500/7337/24- без змін. 
17 грудня 2025 року Позивачка знову отримала рішення Відповідача від 16.12.2025 №192050003873 про відмову у призначенні пенсії. 
У вказаному рішенні зазначалося, що на виконання рішення суду від 16 січня 2025 року в справі №500/7337/24 розглянуто заяву Позивачки про призначення пенсії за віком від 07.10.2024. На виконання вказаного рішення суду Позивачці зараховано до страхового стажу період роботи з 12.10.1989 по 16.05.1994, після цього страховий стаж Позивачки склав 30 років 05 місяців 02 дні. 
У зв`язку із відсутністю 31 року страхового стажу Відповідач відмовив Позивачці у призначенні пенсії по віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
29 грудня 2025 року Позивачка не погоджуючись із таким рішенням Відповідача щодо відмови їй у призначенні пенсії, звернулася із листом до Відповідача і ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою, в якій просила повідомити чому при перерахунку її стажу на виконання рішення суду від 16 січня 2025 року у справі №500/7337/24 період її роботи з 27.01.1987 по 15.05.1989 лаборанта хімкобінату СШ №11 м. Петропавловськ-Камчатський РРФСР зараховано в ординарному розмірі, а не з розрахунку 1 рік і 6 місяців за роботу в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них районах. 
12 січня 2026 року Позивачка отримала лист ГУ ПФУ в Тернопільській області №370-11131/1-02/8-1900/26, в якому зазначалося, що рішення суду Відповідачем виконано, інших зобов`язань на Відповідача рішенням суду не покладалося, у Позивачки відсутнє право на призначення пенсії через відсутність 31 року страхового стажу. Також у листі вказано, що стаж роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них до 01 січня 1991 року зараховується до страхового стажу у пільговому обчисленні на підставі таких документів: трудова книжка, в якій є існуючий штамп підприємства про поширення пільг щодо обчислення стажу роботи (тільки запису в трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі недостатньо для обчислення стажу з урахуванням кратності); письмовий трудовий договір або довідки підприємства, установи, організації, де працювала особа, в яких зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період на який його було укладено і розповсюдження на особу пільг щодо обчислення стажу за цей період, укладеного не менше ніж на 3 роки; свідоцтва про бронювання житла у зв`язку із роботою на Крайній Півночі на підставі строкового договору; інших документів, які підтверджують роботу в зазначених місцевостях, на підставі строкового договору, укладеного на 3 роки.
Враховуючи вищенаведене, для зарахування періоду роботи в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 27.01.1987 по 15.05.1989 у пільговому обчисленні Позивачці необхідно надати підтверджуючі документи, в яких має зазначатись, що на неї поширювалися пільги, передбачені для осіб, які працювали в зазначеній місцевості.
З такими діями Відповідача щодо відмови у зарахування їй до страхового стажу періоду роботи з 27.01.1987 по 15.05.1989 у пільговому обчисленні за періоди роботи в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі, і, як наслідок відмови у призначенні пенсії, Позивачка не згідна. 
Не погодившись із протиправним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного. 
Згідно із частинами 1, 2, 4 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі- Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року- не менше 31 року.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Відповідно до пункту 5 Розділу ХУ “Прикінцевих положень” Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 “Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі” та від 26.09.1967 “Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 № 530/П-28.
Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 М” 148 “Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 “Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі” І рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року зараховується за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.
Згідно із ст. 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій Її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991.
У пункті 2 Розділу 1 Інструкції №530/1-28 чітко вказано, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
Верховний Суд у справах №302/662/17-а, №263/13671/16-а, №352/1612/15а (2а/352/70/15), №348/2208/16-а, №265/6105/16-а дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Суд звертає увагу, що системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (1 рік за 1 рік і б місяців) є сукупність наступних обставин:
1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;
2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою №148.
При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.
Суд звертає увагу, що надати Відповідачу архівну довідку про період її роботи з 27.01.1987 по 15.05.1989 лаборанта хімкобінату СШ № 11 м. Петропавловськ Камчатський РРФСР вона змоги немає у зв`язку із збройною агресією російської федерації та виходом України із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , дата видачі 14.07.1984 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та Позивачка (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) уклали шлюб, який зареєстрований 14 липня 1984 року Бережанським відділом ЗАГС Тернопільської області, актовий запис № 67.
Відповідно до трудової книжки Позивачки серії НОМЕР_3 , дата заповнення 20.07.1982, Позивачка 30.07.1984 звільнена з посади по ст. 38 КЗпП УРСР у зв`язку із виїздом (запис № 6 трудової книжки). 27.01.1987 Позивачка прийнята на посаду лаборанта хімкомбінату СШ № 11 (запис № 7 трудової книжки). 
15.05.1989 Позивач звільнена з роботи по догляду за дитиною дошкільного віку, ст. 31 КЗпП РРФСР (запис № 8 трудової книжки; на відтиску печатки, яким засвідчений запис про звільнення зазначено м. Петропавловськ Камчатський).
Той факт, що у вказаний період Позивачка проживала і працювала в м. Петропавловськ-Камчатський підтверджується також витягом із послужного списку чоловіка Позивачки, який у зазначений період проходив службу в 60 прикордонному загоні Камчатського прикордонного округу КДБ СРСР; архівною довідкою Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України від 29.07.2021 № 1528/15/1-748, у якій зазначено, що відповідно до інформації про склад сім`ї громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особистий номер НОМЕР_4 , відповідно до п. 26 послужного списку особової справи у дружини ОСОБА_4 , 1964 року народження, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у сина ОСОБА_5 , 1987 року народження, місце проживання: АДРЕСА_1 ; свідоцтвом про народження сина Позивачки ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 , дата видачі 14.12.1987 (місце народження: м. Петропавловськ-Камчатський).
Згідно із постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 № 1029 м. Петропавловськ Камчатський РРФСР віднесений до районів Крайньої Півночі.
Таким чином, спірний період роботи Позивачки з 27.01.1987 по 15.05.1989 (02 роки 03 місяці 19 днів) в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі, підлягає пільговому розрахунку: за 1 рік роботи- 1 рік і 6 місяців до страхового стажу, що надає Позивачці право на зарахування 3 років додатково до страхового стажу.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що Відповідач протиправно не врахував позивачу до страхового стажу у пільговому обчисленні (за 1 рік - 1 рік і 6 місяців) період її роботи з 27.01.1987 по 15.05.1989 відповідно до записів трудової книжки, що давало їй 3 додаткових роки до страхового стажу, і як наслідок протиправно відмовив Позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, незважаючи на те, що її страховий стаж на момент звернення за призначенням пенсії 07.10.2024 складав 33 роки 05 місяців 02 днів (30 років 05 місяців 02 дні + 03 роки).
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплатити з 07.10.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд зазначає таке.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Оигерка V. Пкгаіпе), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Кікіїа V. Роїапсі), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.
Разом з тим, в процесі розгляду справи судом не здійснювалась перевірка виконання позивачем всіх умов, необхідних для прийняття рішення органами пенсійного фонду про призначення йому пенсії за віком.
Відтак, в контексті розгляду цієї справи суд вважає, що належним та ефективним способом буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Тому з метою належного та ефективного захисту порушеного права, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у даній справі.
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 16.12.2025 №192050003873 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати з 07.10.2024 ОСОБА_1 до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 27.01.1987 по 15.05.1989 лаборанта хімкобінату СШ № 11 м. Петропавловськ-Камчатський РРФСР з розрахунку за 01 рік роботи 01 рік і 06 місяців до страхового стажу та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у даній справі.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 665,60 грн, сплачений відповідно до квитанції від 01.03.2026.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 16.12.2025 №192050003873 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати з 07.10.2024 ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 27.01.1987 по 15.05.1989 лаборанта хімкобінату СШ № 11 м. Петропавловськ-Камчатський РРФСР з розрахунку за 01 рік роботи 01 рік і 06 місяців до страхового стажу та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у даній справі.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 665 грн. (шістсот шістдесят п`ять) 60 копійок. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 02 червня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження/місце проживання: пров. Андрія Саєнка, 10,м. Фастів,Фастівський р-н, Київська обл.,08500 код ЄДРПОУ/РНОКПП 22933548). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.