Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
Справа №348/1118/26
Провадження № 2/348/1279/26

24 червня 2026 року м.Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючого судді Бурдун Т.А.
за участю секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Надвірна в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, представник позивача - адвокат Романишин Дмитро Михайлович,-

в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Романишин Д.М., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 
В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбних відносинах з 14.09.2012 року. За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані та фактично проживають разом з позивачем. Шлюб між сторонами не розірвано, однак позивач ОСОБА_2 через представника звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області із заявою про розірвання шлюбу.
Позивач тривалий час самостійно здійснює утримання та виховання спільних з відповідачем дітей, оскільки відповідач виїхавши за межі території України, не цікавиться матеріальним забезпеченням дітей. Така поведінка відповідача ставить позивача і дітей у скрутне матеріальне становище. Позивач намагалася досягти з відповідачем домовленості щодо добровільного надання матеріального утримання дітям, однак він не вживає заходів для вирішення цього питання, а повідомив, що буде сплачувати аліменти тільки на підставі рішення суду.
Позивач на даний час працює в Молодківському ліцею на посаді вчителя української мови та літератури, та зароблених нею коштів недостатньо для належного матеріального забезпечення дітей. Іншою підприємницькою діяльністю не займається, доходів від підсобного господарства не має, будь-яких інших доходів також не має.
Відповідач тривалий час проживає та здійснює трудову діяльність за кордоном, зокрема, у Федеративній Республіці Німеччина. Його матеріальний стан свідчить про достатній рівень забезпечення, що дає можливість проживати за межами України та він має реальну фінансову можливість надавати належне матеріальне утримання своїм дітям. Відповідач є працездатною, фізично здоровою особою молодого віку та не має інших утриманців, окрім наших спільних з позивачем дітей.
Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття та судові витрати, пов`язані з оплатою на професійну правничу допомогу адвоката. 
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Романишин Д. М. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.34).
Відповідач  ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в позовній заяві та повідомленням у додатку Viber, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
24 червня 2026 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 14.09.2012 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Молодківській сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14 вересня 2012 року (а.с.8).
Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний момент є неповнолітніми, в свідоцтві про народження яких батьком вказано відповідача  ОСОБА_2 (а.с. 9,11).
Згідно витягів з реєстру Надвірнянської міської територіальної громади від 21.04.2026 неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані разом з позивачем за адресою:  АДРЕСА_1 (а.с.10, 12). Факт проживання неповнолітніх дітей з позивачем також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21 квітня 2026 року, складеним старостою Молодківського старостинського округу (а.с.13). Також в акті зазначено, що чоловік позивача та батько дітей  ОСОБА_2 знаходиться за кордоном і участі у вихованні дітей не бере.
Відповідно до довідки №13 від 22.04.2026 року виданої директором Молодківського ліцею Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, позивач на даний час з 03.09.2024 року працює в Молодківському ліцеї на посаді вчителя української мови та літератури (а.с.14). 
Отриманих позивачем доходів недостатньо для належного матеріального забезпечення дітей. Іншою підприємницькою діяльністю не займається, доходів від підсобного господарства не має, будь-яких інших доходів також не має. Позивач самостійно несе усі обов`язки щодо утримання та виховання неповнолітніх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітніх дітей.
До спірних правовідносин суд застосовує такі норми права.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.
При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2026 рік в Україні встановлено Законом «Про Державний бюджет на 2026 рік». Так, статтею 7 вказаного Закону на 2026 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня – 2817 грн, віком від 6 до 18 років - 3512 грн.
Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Згідно з частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 Сімейного кодексу України.
Доказів того, що відповідач не може надавати своїй неповнолітнім дітям матеріальну допомогу суду надано не було. Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, у даному конкретному випадку, суд виходить з того, що відповідач є батьком неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї доньки. Судом встановлено, що діти проживають з матір`ю, а, отже, на неї покладено більше турбот щодо утримання неповнолітніх дітей.  
Вирішуючи спір, суд враховує, що відповідач є молодою особою, працездатний, тривалий час проживає та здійснює трудову діяльність за кордоном, інших неповнолітніх дітей та утриманців відповідач не має (доказів протилежного суду не надано).
Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі.
В даному випадку суд приходить до висновку, що розмір допомоги, яку відповідач повинен надавати позивачці на утримання спільних з позивачем неповнолітніх дітей, повинен забезпечувати належний рівень їх життя, а саме: необхідного харчування, медичного догляду, лікування, тощо.
Приймаючи таке рішення, суд виходив із встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку та того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей та на підставі ст. 183 СК України вважає можливим визначити розмір аліментів на законодавчо встановлених загальних підставах у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. 
Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.
Позивач  ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року у розмірі 3328 грн.
 
Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати в дохід державного бюджету України у розмірі 1331 гривень 20 копійок.
Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн позивач надав суду: ордер серії АТ №1136686 від 24.04.2026 року, договір про надання правничої допомоги № 34/04/2026 від 23.04.2026, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Романишиним Д.М., квитанцію про сплату 5000,00 грн за адвокатські послуги згідно договору № 34/04/2026 від 23.04.2026 (а.с. 15-19).
Оскільки позивачем ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення нею витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.12-13,76-81, 95, 133, 141, 263- 265, 273, 274-279, 280-284, 354-355, 430 ЦПК України, ст.180-183, 191 СК України, суд,-
у х в а л и в :

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей- задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки 1/3 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 квітня 2026 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку на апеляційне оскарження.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Представник позивача: адвокат Романишин Дмитро Михайлович, адреса місця знаходження: 78405, Івано-Франківська область, м. Надвірна, вул. Мазепи, 25А.

Суддя Т.А. Бурдун