П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/10003/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року, прийняте у складі суду судді Мороза А.О. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївського міського голови, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про визнання протиправними та скасування підпунктів 1.4.-1.9. пункту 1 розпорядження №274р від 25.06.2025 р.,- 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївського міського голови, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, в якому позивач просила суд визнати протиправними та скасувати підпункти 1.4.-1.9. пункту 1 розпорядження Миколаївського міського голови від 25.06.25 р. № 274р.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївського міського голови, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», затвердження штатної чисельності виконавчих органів, у тому числі й Департаменту, відноситься до виключної компетенції ради, тоді як повноваження міського голови обмежені лише внесенням пропозицій раді щодо структури виконавчих органів ради та їх штатної чисельності. Апелянт не погоджується із тлумаченням судом першої інстанції поняття «структура виконавчих органів ради» та вважає, що вказане поняття є ширшим, і включає у себе, у тому числі перелік посадових осіб цих органів, повноваження останніх, механізми їх реалізації тощо. На думку апелянта, на правильність такої позиції вказує зміст статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 22.12.2017 року по 26.08.0205 року позивач працювала начальником управління державної реєстрації Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.
25 червня 2025 р. міським головою було видано розпорядження № 274р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 27.06.18 р. № 174р «Про затвердження структури департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради та Положень про його структурні підрозділи» (далі - Розпорядження № 274р).
Так, Розпорядженням № 274р.:
вилучено зі штатної чисельності Департаменту 1 штатну одиницю начальника управління державної реєстрації (посада, яку займала позивачка) (п. 1.4.);
введено до штатної чисельності Департаменту 1 штатну одиницю заступника директора департаменту - начальника управління державної реєстрації (п. 1.5.);
внесені зміни до Положення про управління державної реєстрації Департаменту, а саме у тексті Положення слова «начальник управління» замінено словами «заступник директора департаменту - начальник управління» (п. 1.6.);
внесені зміни до Положення про відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців управління державної реєстрації Департаменту, а саме у тексті Положення слова «начальник управління» замінено словами «заступник директора департаменту - начальник управління» (п. 1.7.);
внесені зміни до Положення про відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Департаменту, а саме у тексті Положення слова «начальник управління» замінено словами «заступник директора департаменту - начальник управління» (п.1.8.);
внесені зміни до Положення про відділ реєстрації громадян управління державної реєстрації Департамент, а саме у тексті Положення слова «начальник управління» замінити словами «заступник директора департаменту - начальник управління» (п. 1.9.).
26.06.25 р. директором Департаменту ОСОБА_1 в порядку ст. 49-2 КЗпП України було вручено попередження про наступне вивільнення на підставі ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України.
Одночасно, позивачці була запропонована посада начальника відділу центру надання адміністративних послуг Центрального району м. Миколаєва управління адміністративних послуг Департаменту, від якої позивачка відмовилась, про що свідчить її власноручний підпис на тексті повідомлення.
22.08.25 р. наказом директора Департаменту № 178-к/тр ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника управління державної реєстрації Департаменту.
Вважаючи протиправними підпункти 1.4.-1.9. пункту 1 розпорядження Миколаївського міського голови від 25.06.25 р. № 274р, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що в контексті спірних правовідносин, до виключної компетенції Міськради відноситься тільки затвердження загальної чисельності штату виконавчих органів, але визначення штату Департаменту, введення та вилучення з нього штатних одиниць (посад), є повноваженнями міського голови, який реалізує їх одноособово.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.
Законом, який відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, є Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР).
Згідно з частиною першою статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
За приписами частин першої-другої статті 11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Згідно положень частин першої-третьої статті 12 Закону №280/97-ВР, сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.
Статтею 25 Закону №280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Пунктом 5 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується, зокрема, затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.
Отже, до виключної компетенції ради віднесено: 1) затвердження структури виконавчих органів ради; 2) затвердження загальної чисельності апарату ради; 3) затвердження загальної чисельності виконавчих органів ради в межах штатів встановлених Кабінетом Міністрів України; 4) затвердження витрат на утримання апарату ради та її виконавчих органів.
В свою чергу, пунктом 6 частини 4 статті 42 Закону №280/97-ВР передбачено, що сільський, селищний, міський голова: вносить на розгляду ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконкому, їх загальної чисельності, встановленої відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України; затверджує штатний розпис виконавчих органів ради, апарату ради та її виконкому.
Системний аналіз норм Закону №280/97-ВР дозволяє стверджувати, що структура — це організаційна побудова виконавчих органів (перелік департаментів, управлінь, відділів). При цьому, норми чинного законодавства не містять вимоги, щоб у рішенні ради про затвердження структури зазначався поіменний перелік усіх посад. В свою чергу, перелік таких посад зазначається у штатному розписі відповідних виконавчих органів.
Як встановлено судом, рішенням Миколаївської міської ради від 26.12.2016 р. № 13/1 була затверджена структура виконавчих органів Миколаївської міської ради, відповідно до якого вона складається з департаментів, управлінь, відділів, адміністрацій, служб і секторів. Пунктом 2 цього рішення затверджена загальна штатна чисельність всіх виконавчих органів ради в кількості 1 050 штатних одиниць.
Рішенням Миколаївської міської ради від 23.02.2017 р. № 16/32 затверджено положення про Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що шляхом ухвалення вищевказаних рішень, Миколаївська міська рада реалізувала свою виключну компетенцію, окреслену в ст. 26 ч. 1 п. 5 Закону №280/97-ВР.
В свою чергу, згідно з п. 6 ч. 4 ст. 42 Закону №280/97-ВР, міський голова одноособово затверджує штатний розпис.
Пунктом 6.1. Положення про Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 11.03.2021 р. № 4/6, структуру департаменту, штатну чисельність та положення про структурні підрозділи затверджує міський голова.
У цьому контексті колегія суддів зазначає, що право на затвердження розпису логічно включає в себе право на внесення змін до нього. Виведення однієї штатної одиниці та введення іншої (наприклад, заміна посади начальника управління на заступника директора Департаменту - начальник управління) у межах одного й того самого Департаменту не є зміною структури виконавчих органів, оскільки сам Департамент як орган не ліквідується, не реорганізовується і його компетенція не змінюється.
Що стосується посилань апелянта на приписи ст. 54 Закону №280/97-ВР, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно приписів частин 1-4 ст. 54 Закону №280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.
Керівники відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради призначаються на посаду і звільняються з посади сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради одноособово, а у випадках, передбачених законом, - за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.
Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.
Апеляційний суд зазначає, що у контексті цієї норми під структурою та штатами розуміється саме кількісний ліміт (чисельність) працівників, а не персоналізований перелік назв посад. Інше тлумачення цієї норми суперечило б принципу розподілу повноважень, закріпленому у статтях 10, 11 та 42 Закону №280/97-ВР.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки міський голова діяв у межах встановленої радою загальної чисельності та чинної структури, він мав право здійснювати введення та вилучення з нього штатних одиниць (посад), при цьому такі повноваження можуть бути реалізовані міським головою одноособово.
При цьому, у межах даного спору суд не надає правової оцінки доцільності таких змін та наявності змін в організації виробництва і праці, оскільки позивачем правомірність розпорядження про звільнення її з посади у межах даної справи не оскаржується.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року – залишити без задоволення. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївського міського голови, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про визнання протиправними та скасування підпунктів 1.4.-1.9. пункту 1 розпорядження №274р від 25.06.2025 р. – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія 

Суддя: Н.В. Вербицька