ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8446/23  Номер провадження 22-ц/814/298/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючий суддя: Триголов В.М.
Судді: Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,
Секретар:Горбун К.О.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 14 травня 2025 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати індексації.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23 встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посадах в у Національній поліції (Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області) з 07.11.2015 по 03.09.2016, що підтверджується послужним списком ОСОБА_1 .
Наказом ГУ НП в Полтавській області № 233 о/с від 29.07.2016 майора поліції Фисуна Д.Г., оперуповноваженого Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області, на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції 03 серпня 2016 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі № 440/279/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з затримкою термінів її виплати задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати індексації.
Позивач зазначає, якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Як встановлено судом, наказом ГУ НП в Полтавській області №233 о/с від 29.07.2016 майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області, на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції 03 серпня 2016 року .
Доказів нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 ОСОБА_1 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №440/279/23 суду не надано. 
У зв`язку із вказаним позивач просив , стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 10 003 167 грн. (десять мільйонів три тисячі сто шістдесят сім) гривень в наслідок системних, неправомірних дій та бездіяльності, що підтверджена рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023р. справа № 440/279/23, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23 в сукупності з рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 р. справа № 440/2834/20.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 14 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовлено в повному обсязі.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 04 березня 2026 року у задовленні позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено у повному обсязі.
Непогодившись із рішенням суду його в апеляційному пордяку оскаржив позивач ОСОБА_2 . Скарга мотивована тим, що рішення прийяте з порушенням норм матеріального та процесуального права без урахування прктики Верховного суду та ЄСПЛ.
Апелянт вказує, що пред`явивши позов до держави Україна, що відповідає вимогам статті 48 ЦПК України, Позивач зазначив органи, в особі яких держава здійснює свої повноваження, що підтверджується та встановлено Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від1 5 липня 2020 року справа № 554/2224/18, провадження № 61- 43928св18.
Апелянт зауважує, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати індексації.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі № 440/279/23 , зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Станом на 06.03.2023 нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 ОСОБА_1 не проводилась, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача у відзиві на позовну заяву /а.с. 50/. Доказів нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 ОСОБА_1 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №440/279/23 суду не надано.
Вказує, що системна незаконність, протиправність та бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області підтверджена рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023р. справа № 440/279/23, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23 в сукупності з рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 р. справа № 440/2834/20, що є прямим порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказані обставини у тому числі , окрім матеріальної шкоди , спричинили позивачу і значну моральну шкоду.
Зважаючи на викладене скаржник просить сксувати рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 14 травня 2025 року, та постановити нове про задовлення його позовних вимог в повному обсязі.
Від ГУ НП в Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому відповідач зауважує, що рішеня у справі № 440/279/23 виконано в повному обсязі та позивачу здійснено виплату індексації за період 07.11.2015 по 03.08.2016 в розмірі 141,95 грн. Окрім того, зазначає, що обставини, викладені у позовній заяві вже досліджувались Полтавським окружним адміністративним судом та Другим апеляційним судом. Вказує, що адміністративними судами різних інстанцій зроблено висновок про відсутність правових підстав для здійснення нарахування ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.08.2016.У зв`язку із викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задовлення , а рішення сду першої інстанції без змін.
У справі встановално, що в провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа № 440/279/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, предметом спору в якій була відмова ГУНП у виплаті індексації грошового забезпечення позивача за період з листопада 2015 року по серпень 2016 року. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ГУНП щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення...; зобов`язано ГУНП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 07 листопада 2015 року по 03 серпня 2016 року.
Наразі вказане рішення виконано в повному обсязі та позивачу здійснено виплату індексації за період 07.11.2015 по 03.08.2016 в розмірі 141,95 грн.
У провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа №440/2834/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Полтавського районного відділення поліції ГУНП в Полтавській області щодо не направлення довідок про несення служби у нічний час ОСОБА_1 за період часу з 07.11.2015 по 03.08.2016 до ГУНП в Полтавській області.
Приймаючи рішення по вказаній справі, судами зроблені такі правові висновки:
Водночас позовна вимога про зобов`язання Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області направити відповідні довідки про несення служби у нічний час ОСОБА_1 за період часу з 07.11.2015 по 03.08.2016 до ГУНП в Полтавській області задоволенню не підлягає, оскільки внаслідок тривалого проміжку часу між звільненням позивача та зверненням його до суду зазначені довідки не збереглися.
Крім того, суд звертає увагу на положення пункту 11 Розділу 1 Порядку №260, за приписами якого грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, 3 протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання. Звертаючись до ГУНП в Полтавській області за отриманням доплати у грудні 2019 року позивач пропустив вищезазначений трирічний строк.
Обов`язковою умовою для виплати доплати за службу в нічний час є відповідний облік (письмові накази керівників, графіки нарядів чергувань) та видана на підставі цього довідка обліку несення поліцейськими служби в нічний час як первинного документу обліку фактичного часу служби в нічний час. Відтак, з урахуванням того, що довідки про несення служби в нічний час та письмові накази про залучення колишнього працівника ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 до служби в понаднормовий час не збереглися, колегія суддів зауважує, що відсутні правові підстави для зобов`язання Полтавське районне відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області направити відповідні довідки про несення служби у нічний час за період часу з 07.11.2015 по 03.08.2016 року до ГУНП в Полтавській області для проведення повного розрахунку (додаткового грошового забезпечення) за службу у нічний час та грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час.
Щодо посилання позивача про те, що несення служби апелянтом у нічний час, у дні щотижневого відпочинку, святкові дні та за несення служби понад установлений законодавством робочий час в період з 07.11.2015 по 03.08.2016 підтверджується журналом інструктажів про заходи безпеки при поводженні з табельною вогнепальною зброєю Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за 2015-2016 роки; книгою нарядів Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за 2015-2016 роки; книгою видачі й приймання озброєння за 2015-2016 роки в якій відображена достовірна інформація час та дата заступання в наряд та здавання зброї (але зазначений журнал на запит не надано для точного обрахунку часу несення позивачем служби у нічний час, у дні щотижневого відпочинку, святкові дні та за несення служби понад установлений законодавством робочий час), то суд вважає такі посилання необгрунтованими, оскільки по - перше з вказаних документів неможливо встановити достеменно фактично відпрацьований служби позивача, зокрема в нічний час та відповідно визначити суму доплати за службу у нічний час, а по друге облік фактичного часу служби позивача в нічний час, у дні щотижневого відпочинку, святкові дні та за несення служби понад установлений законодавством робочий час для нарахування доплати здійснюється на підставі відповідного обліку (письмові накази керівників; графіки нарядів чергувань; щомісячний табель обліку робочого часу (в період чинності Наказу МВС України від 31.12.2007 №499) та довідки (довідок) обліку несення поліцейськими служби в нічний час за 4 відповідною формою. Відповідно наявність вказаного обліку і цієї довідки (довідок) є обов`язковою умовою для виплати доплати за службу в нічний час.
Що стосується вимог позивача про не проведення повного розрахунку (додаткового грошового забезпечення) за службу у нічний час та грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час за період часу з 07.11.2015 по 03.08.2016, то колегія суддів зауважує, що за відсутності довідок обліку несення поліцейськими служби в нічний час щодо ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 неможливо встановити та підтвердити розрахунок недоотриманого позивачем грошового забезпечення. При цьому, за відсутності вказаних довідок у ГУНП в Полтавській області не було правових підстав для здійснення нарахування ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 nо 03.08.2016.
Також суд враховує, приписи пункту 20 Розділу 1 Порядку № 260, згідно яких за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується та відповідні висновки Верховного Суду, висловлені ним у постанові від 07.08.2019 у справі № 820/5122/17 (реєстраційний номер судового рішення 83513717).
Враховуючи викладене, судами адміністративних судів різних інстанцій зроблено висновок про відсутність правових підстав для здійснення нарахування ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.08.2016.
Отже, твердження позивача які викладені у позовній заяві, щодо не проведення із позивачем розрахунку за несення ним служби в складі слідчо — оперативної групи ІНФОРМАЦІЯ_1 ГУНП понад 15 добових нарядів в останній день перед звільненням не відповідають дійсності.
У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала справа №757/56541/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі: Відділу поліції №2 Полтавського районного управління ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у розмірі 1 003 167 грн.
У цій справі позивач також обгрунтовував позовні вимоги тим що «листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 08.01.2020 р. № 29/Фи22/Поку, № 29/Фи/21/кв йому було повідомлено, що довідки від Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про несення служби у нічний час за період з 07.11.2015 р. по 03.08.2016 р. до управління не надходили, у зв`язку з чим доплата за несення служби у нічний час, у дні щотижневого відпочинку, святкові дні та за несення служби понад установлений законодавством робочий час не проводилась з 07.11.2015 р. по 03.08.2016 р. (останній місяць перед звільнення з урахуванням несення служби в складі слідчо-оперативної групи понад 15 добових нарядів) » А тому, ОСОБА_1 вважав, що його право на отримання доплати за служби в нічний час порушене саме бездіяльністю Відділу поліції №2 Полтавського районного управління ГУНП в Полтавській області, яке протиправно не складало відповідні довідки, що є підставою для стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3 167 грн. (розмір доплати за службу в нічний час) та моральної школи в розмірі 1 000 000 грн.
Рішенням від 04.08.2022 по справі №757/56541/21-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Відділу поліції № 2 Полтавського районного управління ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено. Це рішення набрало законної сили 05.09.2022року.
В провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа №440/1472/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, про зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати індексації.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. На сьогоднішній день рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 справа №440/1472/23 набрало законної сили.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Шкода є обов`язковою умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.
Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Водночас потерпіла особа має довести наявність та розмір збитків.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що невчинення ГУ НП в Полтавській області , дій спрямованих на нарахування та виплату йому коштів визначених рішенням від 06.06.2023 у справі №440/1472/23 призвело до невиконання судового рішення, а тому він має право, зокрема, на відшкодування майнової шкоди, а саме майнових збитків.
За положеннями ст. 129 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування 3 167 грн.
Так у справі установлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року по справі № 440/279/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з затримкою термінів її виплати задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Окрім того, вподальшому рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року по справі № 440/1472/23 встановлено «враховуючи правові висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 29.04.2021 у справі №240/6583/20, а також набрання законної сили рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №440/279/23, яким зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати індексації.»
Та постановив , адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати індексації.
Тож, у даному випадку право на отримання ОСОБА_1 матеріальної шкоди, яку останній визначив сумою 3 167 грн , вже захищено вищезазначеними рішеннями. Доказів невиконання рішень суду не надано. Відтак , вказна вимога задовленню не підлягає.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень ст.ст. 16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18) зазначено, що застосовуючи ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Отже, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади майнової та моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 року у справі №405/500/18 вказав на те, що сам лише факт тривалого невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою.
У справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди (постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №918/203/18 та від 28.10.2020 року у справі №904/3667/19).
Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з матеріалів даної справи, ОСОБА_1 пред`явив позов до держави Україна в особі ГУ НП в Полтавській області про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 000 гривень, завданої йому внаслідок невиконання рішення суду у справах №440/1472/23 та 440/2834/20.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції врахував, що рішенням у справі №440/1472/23 позов ОСОБА_1 було частково задоволено та стягнуто на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, а рішенням у справі №440/2834/20 зобовязано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати індексації.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у справі обставин, які б вказували на заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем самим лише фактом невиконання судового рішення і такі висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07.09.2022 року у справі №686/19070/21, від 22.11.2022 року у справі №686/28957/21-ц, від 13.07.2023 року у справі №686/13391/22, від 18.08.2023 року у справі №686/10621/22, від 13.11.2023 року у справі №686/13017/22, від 23.12.2024 року у справі №686/27686/23.
Дослідивши наявні у справі докази суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок невиконання рішень Полтавського окружного адміністративного суду у справах №440/1472/23 та 440/2834/20.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 14 травня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 04 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов 

Судді: Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов