22.06.2026 Справа № 756/11254/24

Справа № 756/11254/24
Провадження №2/756/215/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого - судді Тихої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Бойко Г.Г., 
відповідача ОСОБА_1 , 
представника відповідача Єфанової Н.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, 

УСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.05.2018 по 31.10.2021 позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).
На виконання вимог діючого законодавства, згідно з яким послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору-приєднання про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).
На виконання вимог ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивачем на своєму офіційному веб-сайті був опублікований типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Факт отримання споживачем таких послуг свідчить про повне та беззастережне акцептування умов такого договору. 
Квартира під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло- та водопостачання, а тому відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та/або централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів, оскільки після розміщення повідомлення та договору у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від нього не надходило. 
Крім того, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», отримав право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, яка утворилася до 01.05.2018.
Відповідно до спадкової справи № 626/2024 спадкоємцями померлого співвласника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 є діти останнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які прийняли спадщину. 
Враховуючи викладене, оскільки власники вказаної квартири своєчасно не сплачували за спожиті послуги, утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2024 становить 110 490,60 грн. та складається із: 
-заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 7 432,40 грн.; 
-заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 290,44 грн.; 
-заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 18 325,09 грн.; 
-заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 32027,64 грн.; 
-заборгованості за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 15 088,39 грн.;
- заборгованості за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 29 790,03 грн.; 
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 693,66 грн.; 
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 780,97 грн.;
- заборгованості зі сплати внесків за обслуговування вузла коерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 8,57 грн.;
- заборгованості зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 53,41 грн.
У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість за спожиті послуги у розмірі 110 490,60 грн., а також понесені судові витрати, що складаються з витрат на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн. 
Ухвалою судді від 17.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
01.10.2024 відповідачем ОСОБА_1 поданий відзив на позовну заяву, у якому він просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що він не є власником квартири, за якою обліковується заборгованість, у квартирі не проживає з листопада 2016 року як померла мати ОСОБА_7 , а отже не є споживачем послуг, що надаються позивачем, договорів з позивачем про надання послуг не укладав, від спащини після смерті матері відмовився на користь брата ОСОБА_6 . Також заявив про сплив позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 2016 по 11.10.2018.
Ухвалою суду від 09.01.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою суду від 30.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі у якості співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_5 . 
Ухвалою суду від 10.04.2026 закрито підготовче провадженя, справу призначено до судового розгляду по суті. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. 
Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адквокат Єфанова Н.С., у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Просили застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності. 
Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Петренко І.Ф., та законний представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У поданих до суду письмових поясненнях адвокат Петренко І.Ф. просила відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з огляду на те, що заборгованість має розподілятися між усіма зареєстрованими у квартирі особами, зокрема і на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком, а отже законним представником, якої є відповідач ОСОБА_1 . Крім того, за життя спадкодавець ОСОБА_6 мав заборгованість по аліментам на утримання синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 347 069,00 грн. З урахуванням того, що у померлого існували борги не тільки перед позивачем, але й перед синами, визначитися з розміром відшкодування заборгованості перед позивачем неможливо з огляду на те, що на теперішній час не визначена вартість частки спадкового майна, що припадає на кожного спадкоємця. 
Суд, вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частини перша та друга статті 15 ЦК України).
За змістом частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Київтеплоенерго» укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, предметом якого є право вимоги до юридичних, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів).
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.12.2006 КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району м. Києва (частка у праві власності - 1/4).
Іншими співвласниками квартири на підставі вказаного свідоцтва про право власності на житло є ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (частка кожного у праві власності - 1/4). 
З огляду на викладене суд відхиляє доводи сторони відповідача ОСОБА_1 про те, що останній не є власником квартири, за якою обліковується спірна заборованість. Доказів протилежного відповідачем не надано.
З матеріалів спадкових справ, заведених Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою щодо майна спадкодавців (співвласників) ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , убачається, що ОСОБА_6 успадкував після смерті батька ОСОБА_9 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 , а ОСОБА_7 після смерті чоловіка - 1/12 частину квартири, про що спадкоємцям були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадкоємець ОСОБА_1 відмовився від своєї частки у спадщині на користь брата ОСОБА_6 . 
У подальшому ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_7 , якій станом на час відкриття спадщини на праві приватної власності належала 1/3 частка вищевказаної квартири (1/4 + 1/12). ОСОБА_1 відмовився від свої частки у спадщині, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_7 , на користь брата ОСОБА_6 . 
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , якому на час відкриття спадщини належало 3/4 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 (1/4 + 1/6 + 1/3). 
Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_6 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, є діти спадкодавця - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Дружина спадодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_5 відмовилася від своєї частки у спадщині на користь сина ОСОБА_4 . 
Також судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
28.03.2018 року у газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Київенерго» як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню.
Відповідно до п. 14 вказаного Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. 
Підпунктом 1 пункту 19 вказаного Договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк. 
Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до перелік житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі у свою чергу від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися.
Крім того, постановою судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20 квітня 2016 року справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.
З урахуванням викладеного суд також відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 про відсутність у нього обов`язку з оплати послуг позивача через відсутність між ним та позивачем договірних відносин. 
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) здійснює КП «Київтеплоенерго». 
Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідачів, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».
Позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачам послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води).
Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.
Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц).
У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії.
Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Оскільки КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідачів виник обов`язок оплатити ці послуги.
Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.
Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.
Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
У постанові від 02.04.2020 у справі № 757/29813/17-ц Верховний Суд дійшов висновку, що непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. 
З огляду на викладене суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 про відсутність у нього обов`язку з оплати послуг, що надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він лише зареєстрований у квартирі, проте з 2016 року у ній не проживає, адже відповідач ОСОБА_1 є співвласником вказаної квартири. Крім того, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу проживання за іншою адресою.
Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Верховний Суд роз`яснив, що чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину). Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 645/3265/13-ц; від 08.08.2018 у справі № 686/10026/16-ц; від 14.01.2019 у справі № 311/917/15-ц; від 14.05.2021 у справі № 205/6803/19.
Як встановлено судом вище відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за законом щодо майна померлого батька ОСОБА_6 , які прийняли спадщину у встановленому законом порядку. Частка спадкодавця ОСОБА_6 у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 станом на час відкриття спадщини становила 3/4 частки. 
Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (стаття 1278 ЦК України).
Таким чином, виходячи з рівності часток спадкоємців у спадщині, а також враховуючи, що спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_5 відмовилася від своєї частки у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_6 на користь сина ОСОБА_4 , частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві на спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_2 становлять - 3/16 (1/4 від 3/4), а частка ОСОБА_4 - 3/8 (1/2 від 3/4). 
Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Частиною 1 статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі пропуску кредитором строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, передбачених ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредитор позбавляється прав вимоги як за основним зобов`язанням, так і за додатковим зобов`язанням - порукою, що не може існувати окремо від основного зобов`язання.
Кредитор може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України в один із таких способів: 1) безпосередньо спадкоємцю; 2) опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульську установу).
Отже, ВП ВС виснувала, що в задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості як із спадкоємиці померлої позичальниці має бути відмовлено у зв`язку із втратою кредитором права вимоги з підстав пропуску строку, визначеного ч. 2 ст. 1281 ЦК України.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі про стягнення кредитної заборгованості (постанова ВП ВС від 9 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц (провадження № 14-12цс24).
Позивачем заявлено вимоги до спадкоємців співвласника квартири, за якою обліковується спірна заборгованість, 30.04.2025 після витребування судом матеріалів спадкової справи № 626/2024 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , які надійшли до суду 20.02.2025, тобто у межах встановленого ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку від дня, коли позивач дізнався про прийняття спадщини спадкоємцями з матеріалів спадкової справи. Протилежного відповідачами не доведено. 
Таким чином, у відповідача ОСОБА_1 наявний обов`язок з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, що надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , як у співвласника квартири, якому належить 1/4 частка у праві спільної часткової власності; у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - як у спадкоємців боржника, що прийняли спадщину та зобов`язані задовольнити вимоги кредитора (позивача) особисто, у розмірі, який відповідає їхнім часткам у спадщині. 
З огляду на викладене безпідставними є вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості у солідарному порядку. 
Щодо визначення обсягу заборгованості, яка підлягає стягненню з кожного з відповідачів на користь позивача, суд виходить з наступного. 
Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 110 490,60 грн., яка утворилася станом на 01.07.2024, на підтвердження чого надав розрахунки заборгованості за надані послуги. 
Наведені розрахунки відповідачами під час розгляду справи по суті не спростовані, здійснені з урахуванням обсягу наданих/спожитих послуг, опалювальної площі та діючого тарифу.
Разом з тим, відповідачами заявлено про сплив позовної давності до частини позовних вимог. 
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Законом № 540-IX від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України встановлений карантин, який неоднаразово продовжувався, останній раз постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 на строк до 30.06.2023.
Крім того, п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Оскільки з 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка включає в себе: заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 4 056,57 грн., яка утворилась за період з 01.10.2016 по 01.04.2017.
За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті у період з 01.10.2016 по 01.04.2017 послуги з централізованого опалення у розмірі 4 056,57 грн. задоволенню не підлягають. Натомість строк позовної давності щодо решти позовних вимог позивачем не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви такий строк був спочатку продовжений, а потім зупинений вищевказаними нормативно-правовими актами. 
З огляду на викладене суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідачів у дольовому порядку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги на суму 106 434,03 грн.
Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Відповідно до частини першої статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково та стягнення з відповідачів заборгованості на користь позивача у наступному порядку: з відповідача ОСОБА_1 - у розмірі 26 608,51 грн. (із розрахунку 106 434,03 : 4); з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кожного - у розмірі 19 956,38 грн. (із розрахунку 106 434,03 : 16 х 3); з відповідача ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 - у розмірі 39 912,76 грн. (із розрахунку 106 434,03 : 8 х 3). 
Суд відхиляє доводи представника відповідачів - адвоката Петренко І.Ф., про неможливість стягнення з відповідачів як спадкоємців боржника заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з огляду на невизначеність вартості отриманого ними у спадщину майна, оскільки доведення обсягу та вартості спадкового майна покладається саме на спадкоємців, які заперечують проти вимог кредитора. Разом з тим, стороною відповідача не доведено, що розмір заявлених позовних вимог перевищує вартість отриманого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нерухомого майна у спадщину, а саме: кожним по 3/16 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню у дольовому порядку витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 26 608 (двадцять шість тисяч шістсот вісім) гривень 51 копійка; витрати по сплаті судового збору у розмірі 757 (сімсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок; витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 10 (десять) гривень 75 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 19 956 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 38 копійок; витрати по сплаті судового збору у розмірі 757 (сімсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок; витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 10 (десять) гривень 75 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 19 956 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 38 копійок; витрати по сплаті судового збору у розмірі 757 (сімсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок; витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 10 (десять) гривень 75 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 39 912 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 76 копійок; витрати по сплаті судового збору у розмірі 757 (сімсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок; витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 10 (десять) гривень 75 копійок. 
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторони:
Позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 40538421).
Відповідач 1 - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач 2 - ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач 3 - ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач 4 - ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Законний представник відповідача - ОСОБА_5 , РНОКПП - НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя О. О. Тиха