Єдиний унікальний номер 205/4170/25
Номер провадження2/205/3101/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026року місто Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі
головуючого судді Костромітіної О. О., 
за участю секретаря судового засіданняМихайленко Ю.О.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :
Позивач  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. В подальшому, в процесі розгляду справи змінила предмет позову та просила суд визнати права власності в порядку спадкування за ззаконом на 2/3 частини житлового будинку глиновального А-1 житловою площею 26,9 м.кв. з господарськими будівлями: Б-сарай шлакоблок, п/Б - погріб цегляний, В- вбиральня дощата, К,№1,2 - огорожі, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , після смерті сина, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємця першої черги. В обґрунтування позову зазначила, що позивач є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.07.2019 року посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №2-691. Позивач прийняла спадщину після смерті сина, ОСОБА_2 , в цілому, але оформити юридично змогла лише 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку. З метою прийняття спадщини, позивач звернулася до державного нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з 2/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . На вищезазначену заяву позивач отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як спадкодавець не є власником житлового будинку. Згідно архівної довідки №6685 від 30.06.2020 року 2/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрована. Сім`я позивача постійно проживала в зазначеному будинку з 1939 року і по теперішній час. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вищевказане спадкове майно.
04.06.2025 року до суду від представника відповідача Дніпровської міської ради Бровкіної М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд поновити строк для подання відзиву та в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на будинок за набувальною давністю відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Враховуючи, що позивачу відомі попередні власники домоволодіння, а також відсутності підтвердження її давнісного проживання у спірному майні, відповідно до норм чинного законодавства - спірне нерухоме майно не може бути об`єктом набувальної давності. Жодних інших доказів на підтвердження того, що вона володіє майном не за волею власника і не знала, хто є власником до матеріалів справи не надано. Виходячи з вищевикладеного, вважають позовні вимоги  ОСОБА_1 безпідставними та недоведеними, права та інтереси позивача відповідачем жодним чином порушені не було, тому позовна заява не підлягає задоволенню. Зазначають, що позивачем спадщина не може бути прийнята через недооформлені у минулому документи та не зареєстровану частину домоволодіння. Департамент адміністративних та дозвільних процедур ДМР листом за №2/5-1291 від 23.05.2025 року повідомив, що ОСОБА_3 /(початковий власник домоволодіння) був зареєстрований у спірному майні з 04.02.1949 по 22.07.1971 роки, його син  ОСОБА_4 з 28.05.1963 по 30.11.1993 роки, а його син ОСОБА_2 з 16.03.2001 по 06.03.2014 роки.
25.03.2026 року до суду від представника відповідача Дніпровської міської ради Бровкіної М. надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що раніше домоволодіння по  АДРЕСА_1  на підставі технічного паспорту від 1939 року в цілому належало  ОСОБА_3 . Після смерті останнього спадщину прийняв його син  ОСОБА_4 , після смерті якого спадщина була прийнята його сином ОСОБА_2 . Однак, свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.10.1996 року ОСОБА_2 отримав на зареєстровану частку домоволодіння, а саме: 1/3 частина домоволодіння за адресою:  АДРЕСА_1 . Починаючи з 1980 року позивач  ОСОБА_1 з сином проживала у житловому будинку за адресою:  АДРЕСА_1 . Представник відповідача просить суд прийняти рішення у справі відповідно до вимог чинного законодавства.
Ухвалою судді Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра від 24 березня 2025року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою судді Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра від 30 липня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю.
Представник ДМР просила суд розглянути справу без фіксації судового розгляду технічними засобами.
Треття особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про день, час і місце судового засідання, до судового засідання не з`явилася, тому суд, відповідно до ст.223 ЦПК України, розглянув справу без участі третьої особи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював фіксацію судового розгляду технічними засобами.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно дост. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Стаття 77 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1  є власником 1/3 частини житлового будинку глиновального А-1 житловою площею 26,9 м.кв. з господарськими будівлями: Б-сарай шлакоблок, п/Б - погріб цегляний, В- вбиральня дощата, К,№1,2 - огорожі, що знаходяться у АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.07.2019 року посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №2-691, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті сина  ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в цілому, але оформити юридично змогла лише 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку.
20 лютого 2025 року  ОСОБА_1 отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від державного нотаріуса Другої дніпровської нотаріальної контори Циганко Є., де зазначено про те, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на 2/3 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 видати свідоцтіво про право на спадщину після смерті  ОСОБА_2 немає можливості. 
Згідно до довідки КП ДМБТІ ДМР № 6685 від 30.06.2020 року, станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою:  АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 )містяться дані про право власності за гр.  ОСОБА_2 -1/3ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.1996 року, виданого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №4-3162, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №66 за реєстровим №140. Інша частка домоволодіння (2/3ч.) не зареєстрована.
Вищевказаний будинок раніше належав у частинах:1/3 частина ОСОБА_5 на підставі Договору перевласнення частки домобудівні від 29.10.1939 року та 2/3 частини  ОСОБА_3 , згідно оціночного акту по домоволодінню №141 від 06.05.1948.
Це спадкове майно належало на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого 09.03.1956 рокуДругою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 2-953 та зареєстрованого в БТІ м. Дніпропетровська 15.03.1956 року за р.№66-140 діду,  ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ,що зазначено в технічному паспорту на спадковий будинок. Проте, право власності на даний спадковиий будинок в повному обсязі останній не зареєстрував, а зареєструав право вланості на 1\3 частину цього будинку. 
Спадкоємцем ОСОБА_3 був  ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформивши своїх спадкових справ.
В свою чергу, син позивача  ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав вищевказане майно, прийнявши спадщину за батьком ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відтак, відповідно до вищевикладеного, раніше домоволодіння на підставі технічного паспорту від 1939 року в цілому належало  ОСОБА_3 . Після смерті останнього спадщину прийняв його син  ОСОБА_4 , після смерті якого спадщина була прийнята його сином ОСОБА_2 . Однак, свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.10.1996 року ОСОБА_2 отримав на зареєстровану частку домоволодіння, а саме: 1/3 частина домоволодіння за адресою:  АДРЕСА_1 .
Починаючи з 1980 року позивач  ОСОБА_1 з сином проживала у житловому будинку за адресою:  АДРЕСА_1 .
Постановою Верховного Суду від 28 червня 2023року по цивільній справі №303/1176/17, провадження № 61-7383 св 22, наголошується, що спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.
Частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Статтею 527 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного Кодексу України( в редакції 1963 року), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. ВС наголошує, що згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.
Відповідно до ст. 331 Цивільного Кодексу України право власності на зведене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва і введення його в експлуатацію. 
Ч. 3 п. 6 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає, що спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Проаналізувавши вищевикладені матеріали справи, суд дійшов висновку, що вищевказане спадкове майно належало на підставі договору купівлі-продажу засвідченого 09.03.1956 рокуДругою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 2-953 та зареєстрованого в БТІ м. Дніпропетровська 15.03.1956 року за р.№66-140 діду,  ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зазначено в технічному паспорті на спадковий будинок та у вищезазначених документах. Проте, право власності на даний спадковиий будинок в повному обсязі останній не зареєстрував.
Таким чином даний будинок є спадковим майном, яке спадкується спадкоємцями спадкодавця ОСОБА_3 , а саме його сином ОСОБА_4 , оскільки останній фактично прийняв спадщину, що зазначено у свідоцтві про право на спадщину, яке видано на ім`я ОСОБА_2 .
Згідно до ст. 1216 ЦК України , спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно до ст. 1218 Цивільного Кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
 
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
 
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
 
Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
 
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1  прийняла спадщину 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали померлому сину ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину та 2/3 частини вищезазначеного будинку, які не були зареєстровані в МБТІ, який  на підставі технічного паспорту від 1939 року в цілому належало  ОСОБА_3 , після смерті якого отримав спадщину ОСОБА_4 , після смерті якого прийняв спадщину його син  ОСОБА_2 , після смерті якого прийняла спадщину позивач.
 
Враховуючи вищезазначене,суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача внаслідок чого задовольняє її позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно, що, відповідно до ст. 392 ЦК України, забезпечить захист її невизнаного права власності на це майно.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Разом з тим, позивач не просив стягнути судовий збір з відповідача. Враховуючи викладене, а також обставини справи, суд дійшов висновку про покладення судового збору на позивача.
 
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 273,354 ЦПК України,

 
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини житлового будинку глиновального А-1 житловою площею 26,9 м.кв. з господарськими будівлями: Б-сарай шлакоблок, п/Б - погріб цегляний, В- вбиральня дощата, К,№1,2 - огорожі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті сина, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємця першої черги.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про сторін у справі:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач Дніпровська міська рада, адреса: 49000, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, 75;
Третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора, ЄДРПОУ 02890937, адреса: м. Дніпро, вул. Метробудівська,1.

Суддя О.О. Костромітіна