ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/26826/25
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, з урахуванням уточненого позову від 09.12.2025 року, про визнання неправомірними та скасування рішення від 15.10.2025 року про відмову у призначення пенсії і всі посилання на попереднє рішення щодо виключення записів у трудовій книжці із розрахунку страхового стажу, а це запис підприємства МРБП Рембуд (період 18.03.1991 р. по 29.12.1994 р.), ПП СІМ Професіонал (запис 15.04.1995 р. по 31.12.1997 р.) та зобов`язання вчинити дії для призначення пенсії у 63 роки.
Позивач зазначає, що 22.09.2025 року з досягненням 63 річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В 10 денний термін рішення за результатами розгляду звернення Позивач не отримав. На свої скарги отримав відповідь від 11.09.2025 року, з якої стало відомо, що підставою для відмови у призначенні пенсії стало неврахування записів у трудовій книжці із розрахунку страхового стажу, а саме: запис підприємства МРБП Рембуд (період 18.03.1991 р. по 29.12.1994 р.), ПП СІМ Професіонал (запис 15.04.1995 р. по 31.12.1997 р.). Таку відмову Позивач вважає протиправною, так як Відповідачем безпідставно зроблено висновок про відсутність підстав для зарахування до його загального страхового стажу вказані періоди його роботи.

Ухвалою суду від 17.12.2025 року позовну заяву після усунення її недоліків прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 29.01.2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залучено до справи як другого відповідача.

Представник Відповідача - 1, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за принципом екстериторіальності заява Позивача про призначення пенсії за віком була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в в Миколаївській області. За результатами розгляду заяви Позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії по причині відсутності відповідного періоду загального страхового стажу.

Представник Відповідача - 2, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що загальний страховий стаж Позивача становить лише 20 років 01 місяць 03 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". По цій причині Позивачу правомірно було відмовлено у призначенні такої пенсії. 
Як зазначено у відзиві, до страхового стажу Позивача не зараховано періоди його роботи згідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 з 18.05.1991 року по 29.12.1994 року по причині відсутності підпису відповідальної особи в записі про звільнення та періоди роботи з 01.07.2005 року по 01.09.2008 року, з 05.01.2011 року по 23.07.2012 року та з 14.01.2013 року по 12.08.2014 року по причині відсутності в реєстрі застрахованих осіб даних про нарахування доходу та виплату страхових внесків.

У заяві на заперечення Позивач просить позовні вимоги задовольнити і додатково зазначив, що з квітня 1993 року по квітень 1995 року працював на іншому підприємстві за сумісництвом без оформлення записів в трудовій книжці, що також свідчить про наявність трудового стажу за цей період.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі за віком, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 22 років.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача від 20.09.2025 року до Відповідача щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV (а.с.63).
За результатами розгляду вказаного звернення Позивача Відповідачем-2, було прийнято оскаржуване рішення №063350021440 від 29.09.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком.
Таке рішення Відповідача-2 не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з огляду на таке.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні та у відзивах Відповідачів, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності у Позивача відповідного страхового стажу (не менше 22 років), необхідного для призначення пенсії за віком з досягнення 63 річного віку.

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до паспорта громадянина України Позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (20.09.2025 року) був особою, якій виповнилося повні 63 роки (а.с.7).
Судом встановлено та визнається представниками Відповідачів, що Позивачем на підтвердження права на таке призначення пенсії була надана, окрім іншого, копія трудової книжки НОМЕР_2 , про що зазначено в розписці-повідомленні про прийняття від Позивача заяви та документів.

Як вже зазначалося судом, суть спору зведена виключно до наявності чи відсутності підстав для зарахування до загального страхового стажу Позивача окремих періодів його роботи, а саме:
- з 18.05.1991 року по 29.12.1994 року в Малому ремонтно-будівельному підприємстві "Ремстрой" на посаді маляра і директора по причині відсутності підпису відповідальної особи в записі про звільнення;
- з 01.07.2005 року по 01.09.2008 року, з 05.01.2011 року по 23.07.2012 року на посаді директора ПП "Професіонал" та з 14.01.2013 року по 12.08.2014 року на посаді товарознавця у ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до доводів Відповідачів неврахування періоду роботи Позивача з 18.05.1991 року по 29.12.1994 року в Малому ремонтно-будівельному підприємстві "Ремстрой" до його страхового стажу зумовлено виключно тим, що записи в трудовій книжці щодо звільнення Позивача не підтверджені підписом відповідальної особи. 
Такі доводи Відповідачів в певній мірі узгоджуються із вимогами чинного законодавства, але є алогічними з огляду на таке. 

По-перше, оскаржуване рішення не містить жодного правового обґрунтування необхідності підтвердження записів в трудовій книжці про звільнення підписом відповідальної особи.
По - друге, за приписами п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Тобто, Відповідачі безпідставно ототожнили термін "внесення записів до трудової книжки власником або уповноваженим ним органом" із терміном "підтверджені підписом відповідальної особи".
Положення Інструкції №58, в редакції на час виникнення спірних відносин (внесення записів) не містили вимоги щодо підтвердження записів в трудовій книжці про звільнення особи підписом відповідальної особи.
Більш того, Відповідачі не врахували, що згідно вимог підпункту 2.27 Інструкції №58. запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Судом встановлено, що записи за порядковим номером 14 про звільнення Позивача з 29.12.1994 року з Малого ремонтно-будівельного підприємства "Ремстрой" повністю узгоджується із вимогами підпункту 2.27 Інструкції №58.
Більш того, суд враховує, що згідно з повідомленням Архівного відділу Житомирської міської ради (лист від 16.08.2022 року) документи з кадрових питань Малого ремонтно-будівельного підприємства "Ремстрой" на зберігання до архіву не надходили, що виключає можливість подання додаткових документів на вимогу Відповідачів.

Одночасно суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Таким чином, Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України рішення страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Як вже зазначалося судом, відповідно до доводів Відповідачів неврахування періоду роботи Позивача з 01.07.2005 року по 01.09.2008 року, з 05.01.2011 року по 23.07.2012 року на посаді директора ПП "Професіонал" та з 14.01.2013 року по 12.08.2014 року на посаді товарознавця у ФОП ОСОБА_2 зумовлено виключно відсутністю в реєстрі застрахованих осіб даних про нарахування доходу та виплату страхових внесків.

Безспірно, згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464) Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб).
У реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Дані до реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, що надходять з джерел, передбачених статтею 18 Закону № 2464, зокрема відомостей про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, поданих страхувальником у складі звітних відомостей та інформації про сплату внесків.
Відповідно до пункту 2 розділу V Положення № 794 Про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1), інформація з реєстру застрахованих осіб надається безоплатно Пенсійним фондом України та територіальними органами Пенсійного фонду України в паперовій та/або електронній формі.
Інформація з Реєстру формується та надається за формами визначеними пунктом 6 розділу V Положення, зокрема, довідці ОК-5.
В довідці ОК-5, яка використовується для призначення пенсії, автоматично відображаються персоніфіковані відомості про застраховану особу щодо заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, які зазначені у звітності роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують заробітну плату, грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
Стаж обчислюється на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, які надаються відділом персоніфікованого обліку Пенсійного фонду.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що обов`язок внесення відомостей про фізичних осіб до системи персоніфікованого обліку покладено на уповноважений орган Пенсійного фонду.
Відтак, відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування свідчить про неналежне виконання саме пенсійним органом приписів вищенаведених норм законодавства. З огляду на наведене, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не може бути достатньою підставою для не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи.

Одночасно суд зазначає, що внаслідок невнесення відповідних відомостей на виконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків у систему реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, позивач наразі позбавлений соціальної захищеності та стажу за час роботи у вищезгаданий період.
Суд відмічає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або неповну сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Тобто, Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцем - страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, відтак наявність заборгованості роботодавця по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу такої особи періодів його роботи. 
Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 27.05.2021 у справі № 343/659/17.

Окрім цього, відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Приписи статті 46 Конституції України, статті 22 Загальної декларації прав людини, статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, статті 23 Європейської соціальної хартії (переглянутої) закріплюють право особи на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд вкотре зазначає, що неналежний порядок видачі або заповнення документів з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення Позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Отже, у спірному випадку Позивач не може бути позбавлений права на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2005 року по 01.09.2008 року, з 05.01.2011 року по 23.07.2012 року в ПП "Професіонал" та з 14.01.2013 року по 12.08.2014 року у ФОП ОСОБА_2 по причині відсутності в реєстрі застрахованих осіб даних про нарахування доходу та виплату страхових внесків, що не залежать від волі самого Позивача та не можуть ставитись йому у вину.
Зазначене свідчить, що спірний період роботи Позивача з 01.07.2005 року по 01.09.2008 року, з 05.01.2011 року по 23.07.2012 року в ПП "Професіонал" та з 14.01.2013 року по 12.08.2014 року у ФОП ОСОБА_2 підлягає врахуванню до страхового стажу, що необхідний для призначення пенсії за віком. 
Таким чином, загальний страховий стаж Позивача сумарно перевищує 22 роки, що в розумінні вимог статті 26 Закону №1058-IV надає право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років. 

На підставі викладеного суд робить висновок, що на день звернення (20.09.2025 року) Позивача до регіонального відділення Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії відповідно до вимог статті 26 Закону №1058-IV Позивач мав право на призначення пенсії за віком, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №063350021440 від 29.09.2025 року про відмову у призначення пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.
Порушене право Позивача підлягає судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 20.09.2025 року Позивачу пенсію за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" після досягнення віку 63 років.

Відповідно до вимог частини 8 статті 139 КАС України витрати Позивача на сплату судового збору відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, оскільки саме цим суб`єктом владних повноважень допущено порушення, що стало підставою для звернення до суду.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна,1 м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159) про зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №063350021440 від 29.09.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 20.09.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" після досягнення віку 63 років.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

26.05.26