ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2026	Справа № 910/16412/25	

За позовом Заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі 
Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Аскон";
2) Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ"
про визнання недійсним договору в частині, стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В. 
Секретар судового засідання Костюк А.С.
представники учасників справи: 
прокурор: Куцоконь О.О.
від позивача: не з`явився
від відповідача-1: Галайко Є.О.
від відповідача-2: Гамрецький Є.О.

В судовому засіданні 26.03.2026 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся Заступник керівника Київської міської прокуратури (прокурор) в інтересах держави в особі Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Аскон" (далі - ТОВ "БК "Аскон", відповідач-1) та Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" (далі - КП "Житлоінвестбуд-УКБ", відповідач-2), у якому просить суд:
- визнати недійсним п. 3.1 договору підряду № 4/1684 від 20.08.2024, в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість у розмірі 9 975 537,58 грн.;
- стягнути безпідставно збережені кошти податку на додану вартість у розмірі 9 975 537,58 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням вимог податкового законодавства при включенні до ціни договору підряду № 4/1684 від 20.08.2024 податку на додану вартість, у зв`язку з чим п. 3.1 вказаного договору має бути визнаний недійсним, а сплачені на користь відповідача-1 кошти податку на додану вартість у розмірі 9 975 537,58 грн. за договором мають бути стягнути з ТОВ "БК "Аскон" в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2026 за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.
Відповідач-2 - КП "Житлоінвестбуд-УКБ" надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив, вказав, що спірний пункт договору не може бути визнаний недійсним, оскільки податок на додану вартість є частиною ціни, а тому договір в цій частині не може бути визнаний недійсним. Також вказав, що вартість будівництва була перевірена Департаментом, у зв`язку з чим на виконання умов договору відповідачем-2 була перерахована оплата у сумі 59 853 225,50 грн., у тому числі ПДВ 9 975 537,58 грн. Крім того, зазначив, що об`єкт виконання робіт, який є предметом договору, не належить до доступного житла. Окремо наголосив, що прокурором було обрано неналежний спосіб захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позову. 
26.01.2026 від прокурора надійшла відповідь на відзив, у якій останній проти доводів відповідача-2, викладених у відзиві заперечив, зазначив про їх безпідставність. Окремо наголосив, що прокурор звертаючись з даним позовом обрав належний спосіб захисту, а тому вважав, що позов підлягає задоволенню. 
30.01.2026 від відповідача-1 та відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив прокурора, у яких відповідачі наполягали на своїй позиції по суті справи, просили відмовити у задоволенні позову.
19.01.2026 від відповідача-2 - КП "Житлоінвестбуд-УКБ" надійшло клопотання про залучення до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент фінансів виконавчого органу Київради (КМДА), розглянувши яке, суд, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 10.02.2026, відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.
Слід зазначити, що метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правовідносини.
Залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.
Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.
Отже, суд вважає, що рішення у даній справі не може вплинути на права та обов`язки Департамента фінансів виконавчого органу Київради (КМДА), задоволення або відмова у задоволенні позову про визнання недійсним спірного пункту договору, а також стягнення коштів, ніяким чином не може змінити обсяг прав та обов`язків Департаменту фінансів у даній справі.
29.01.2026 відповідачем-1 було подане клопотання про залишення позову прокурора без розгляду у зв`язку з відсутністю у прокурора підстав для представництва інтересів Департамента.
Також ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 10.02.2026, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні прокурор підтримав та обґрунтував заявлений ним позов, просив його задовольнити.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, клопотання про відкладення або про розгляд справи без його участі представник позивача до суду не подав.
Представник відповідача-1 та представник відповідача-2 проти заявлених вимог заперечили з підстав, наведених у відзиві та інших заявах по суті справи, просили відмовити у позові у повному обсязі.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників провадження, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частинами 3, 4 ст. 53 ГПК України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру".
За положеннями ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під "нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій", у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.
Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Водночас, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166"б", від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 у справі №47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.
Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону.
Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор визначив позивачем Департамент будівництва та житлового забезпечення, як розпорядника бюджетних коштів, який має безпосередній контрольний обов`язок щодо цільового та ефективного використання державних коштів, за рахунок яких здійснювалась оплата за договором підряду № 4/1684 від 20.08.2024, та який здійснює контроль та координацію КП "Житлоінвестбуд-УКБ" (замовник робіт за оспорюваним правочином).
Проте, Департамент будівництва та житлового забезпечення не забезпечив належний захист порушених інтересів держави.
Суд зауважує, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99).
"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) оспорюваного пункту договору, на підставі якого ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає.
З огляду на викладене, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо належного розпорядження бюджетними коштами з метою захисту інтересів держави.
Так, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувані порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Як вбачається з матеріалів справи, листом від 09.10.2025 № 15/2-826вих-25 Київська міська прокуратура повідомила Департамент будівництва та житлового забезпечення про виявлені порушення при укладенні договору підряду № 4/1684 від 20.08.2024 та необхідність вжиття заходів, спрямованих на усунення порушень інтересів держави за вказаним фактом. Також прокурором було проінформовано Департамент, що в разі невжиття відповідних заходів, такі заходи будуть вжиті самостійно Київською міською прокуратурою на підставі ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Також 19.12.2025 Київською міською прокуратурою попередньо до пред`явлення позову було повідомлено Департамент про прийняття рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду вказаного позову.
Отже, враховуючи, що Департамент будівництва та житлового забезпечення самостійно не звернувся до суду за захистом порушених прав, про що повідомило прокурора, суд доходить висновку, що прокурором доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в суді, та вказано, у чому полягає порушення інтересів держави, у зв`язку з чим останнім правильно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Тому, підстав для залишення позову прокурора без розгляду у суду немає.
Щодо суті заявленого прокурором позову суд виходив з наступного.
Розпорядженням Київської міської військової адміністрації від 30.05.2022 № 538 «Про здійснення відновлювальних робіт (реконструкції, капітального ремонту) на житлових будинках у місті Києві, пошкоджених внаслідок воєнних дій Російської Федерації)» із внесеними змінами від 08.02.2024 № 87, передбачено відновлювальні роботи (реконструкцію, капітальний ремонт) житлових будинках у місті Києві, пошкоджених внаслідок воєнних дій Російської Федерації, зокрема, багатоквартирного житлового будинку по вул. Мокрій, 7 у місті Києві, за рахунок коштів бюджету міста Києва.
20.08.2024 між ТОВ "БК "Аскон" (підрядник) та КП "Житлоінвестбуд-УКБ" (замовник) був укладений договір підряду № 4/1684 (далі - договір), відповідно до якого підрядник зобов`язується відповідно до проектно-кошторисної документації виконати будівельні роботи за робочим проектом «Відновлювальні роботи (капітальний ремонт) у багатоквартирному житловому будинку на вул. Мокрій, 7 у місті Києві, пошкодженого внаслідок воєнних дій Російської Федерації та здати виконані роботи замовнику. Об`єктом будівництва (виконання робіт) є "Відновлювальні роботи (капітальний ремонт) у багатоквартирному житловому будинку на вул. Мокрій, 7 у місті Києві, пошкодженого внаслідок воєнних дій Російської Федерації". Замовник зобов`язується передати підряднику затверджену в установленому порядку проєктно-кошторисну документацію, прийняті закінчені будівельні роботи та оплатити їх вартість підряднику (п. 1.1 договору).
Ціна цього договору визначається у приблизному кошторисі, що є невідємною частиною цього договору та становить 59 853 225,50 грн. (крім того, ПДВ 9 975 537,58 грн.) (п. 3.1 договору).
Зміст і строки виконання робіт визначається календарним графіком, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток 2) (п. 3.6 договору).
Розрахунки проводяться в національній валюті України шляхом оплати замовником виконаних робіт на підставі документів по обліку в будівництві (форма №КБ-2в, № КБ-3). Вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, визначається в межах вартості робіт, передбачених договірною ціною, із урахуванням виконаних обсягів робіт (п. 4.1 договору).
Замовник перераховує кошти підряднику на виконання робіт по об`єкту у сумі - 49 877 687,92 грн., крім того ПДВ 20 % - 9 975 537,58 грн., що разом становить 59 853 225,50 грн. (п. 4.4 договору).
Передача робіт підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом приймання-передачі. Підписання акту приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами (п. 4.6 договору).
Початок виконання робіт - серпень 2024, завершення робіт - грудень 2024 (п. 5.1 договору).
У додатках до договору сторонами було погоджено договірну ціну, календарний графік виконання робіт, та план фінансування.
Також додатковими угодами № 1 від 22.08.2024, № 2 від 26.12.2024, № 3 від 28.01.2025, № 4 від 03.03.2025, № 5 від 22.07.2025 сторонами було погоджено графік сплати коштів; змінено строк виконання робіт - серпень 2024 - грудень 2025; продовжено строк дії договору - до 31.12.2025.
Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору підряду № 4/1684 від 20.08.2024, КП "Житлоінвестбуд-УКБ" було сплачено на рахунок ТОВ "БК "Аскон" 59 853 225,50 грн., у тому числі ПДП 9 975 537,58 грн., що підтверджується інформацією з єдиного веб-порталу використання публічних коштів Spending.
Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор вказує, що до п. 3.1 договору № 4/1684 від 20.08.2024 було незаконно включено суму ПДВ, що суперечить положенням ПК України, відтак, даний пункт має бути визнаний недійсним.
Перевіряючи такі доводи прокурора та вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.
Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).
Разом з тим при застосуванні наведених положень статей Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16.
Наразі судом враховано, що податок на додану вартість, хоч і включається до ціни товару (робіт), однак, не є умовою про ціну (істотною умовою) в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися за погодженням сторін. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 та від 09.06.2022 у справі № 912/1052/21.
Згідно зі ст. 628, 638 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, при укладенні договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити ціну, яка є істотною умовою господарського договору.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Отже сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.
У даному випадку сторони вищевказаної угоди домовилися, що у ціну вартості робіт (капітального ремонту) включається сума сплати ПДВ, з чим не погодився прокурор.
Податок на додану вартість визначено у підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України як непрямий податок, що нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).
Пунктами 30.1 - 30.4, 30.9 ст. 30 ПКУ унормовано, що податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п. 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Відповідно до п. 197.15 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» будівництво - це нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва.
Роботи - це будівельні, монтажні, проєктні, пусконалагоджувальні та інші роботи, пов`язані з будівництвом об`єкта (пункт 3 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668, із змінами і доповненнями (далі - Загальні умови № 668).
Будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту (пункт 2 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466).
Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, капітальний ремонт будинку - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, пов`язаних з відновленням або поліпшенням експлуатаційних показників будинку, із заміною або відновленням несучих або огороджувальних конструкцій, інженерного обладнання та обладнання протипожежного захисту без зміни будівельних габаритів об`єкта та його техніко-економічних показників.
Рішенням Київської міської ради від 14.12.2023 № 7531/7572 «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» визначено видатки бюджету міста Києва, у тому числі загального та спеціального фондів.
Відповідно до Положення про формування та використання коштів цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва у 2024 році (додаток 10 до рішення від 14.12.2023 № 7531/7572) цільовий фонд є складовою частиною доходів та видатків спеціального фонду бюджету міста Києва, формується за рахунок коштів, передбачених п. 2 цього Положення, та спрямовується на цілі, передбачені п. 3 цього Положення, зокрема, на поточні та капітальні видатки підприємств, установ, організацій територіальних громад міста Києва. 
Пунктом 2 рішення від 14.12.2023 № 7531/7572 було затверджено бюджетні призначення головним розпорядникам коштів бюджету міста Києва на 2024 рік у розрізі відповідальних виконавців за бюджетними програмами (додаток 3 до рішення від 14.12.2023 № 7531/7572).
Так, згідно із вищевказаним додатком 3 головному розпоряднику коштів місцевого бюджету - Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), із спеціального фонду бюджету міста Києва, на реалізацію проєктів (заходів) з відновлення об`єктів житлового фонду, пошкоджених, знищених внаслідок збройної агресії виділені кошти в сумі понад 92 млн грн.
Рішенням Київської міської ради від 14.12.2023 № 7530/7571 було затверджено Програму економічного і соціального розвитку міста Києва на 2024 - 2026 роки (далі - Програма), якою розподілені обсяги асигнувань на фінансування капітальних видатків за рахунок бюджетних коштів (спеціальний фонд бюджету міста Києва) у 2024 році за напрямами їх використання та головними розпорядниками, зокрема, головному розпоряднику бюджетних коштів - Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), із спеціального фонду бюджету міста Києва, виділено кошти в сумі понад 542 млн грн, з яких на капітальні вкладення - понад 450 млн грн, на капітальний ремонт - понад 92 млн грн, у тому числі підпорядкованому Департаменту - КП «Житлоінвестбуд-УКБ», який виступає замовником робіт, виділено кошти в сумі понад 305 млн грн, з яких на капітальні вкладення - 213 млн грн, на капітальний ремонт - понад 92 млн грн.
Відтак, оскільки предметом договору підряду № 4/1684 від 20.08.2024 було виконання відповідачем-1 робіт з будівництва (капітального ремонту) багатоквартирного житлового будинку за публічні кошти, якими є кошти державного бюджету, місцевих бюджетів, відповідно до Закону України «Про відкритість використання публічних коштів», а відтак, такі роботи, що є предметом вказаного договору, підлягають звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положеннями п. 197.15 ст. 197 ПК України.
За таких обставин суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог прокурора в частині визнання недійсним п. 3.1 договору підряду № 4/1684 від 20.08.2024, в частині включення до ціни вказаної угоди суми ПДВ.
Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Щодо вимог прокурора про стягнення 9 389 203,54 грн. податку на додану вартість суд виходить з такого.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Близьку за змістом позицію викладено у постановах Верховного Суду 14.01.2021 у справі № 922/2216/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.
У даному випадку слід зазначити, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак, цей податок не є умовою договору про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) за домовленістю сторін.
Таким чином відповідач, як одна із сторін зобов`язання, набув зазначені кошти за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими угодами постачання, внаслідок їх перерахування понад вартість товару на користь відповідача, тобто на підставі статті 1212 ЦК України. Наведеного правового висновку також дійшов Верховий Суд у постанові від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20.
Отже з огляду на те, що сума податку на додану вартість у сумі 9 389 203,54 грн. (від суми 56 335 221,25 грн. (вартість робіт з будівництва (капітального ремонту)) була отримана відповідачем за відсутності правової підстави для такого набуття (збереження), то вказана сума коштів вважається перерахованою позивачем безпідставно та має своїм наслідком повернення цієї суми позивачу.
За таких обставин прокурор звернувся з належним способом захисту та вимога прокурора про стягнення з відповідача-1 безпідставно отриманих коштів в сумі 9 389 203,54 грн підлягає задоволенню. 
На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судові витрати прокурора зі сплати судового збору покладаються на відповідача-1 у зв`язку із задоволенням позову.
Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю. 
2. Визнати недійсним пункт 3.1 договору підряду від 20.08.2024 № 4/1684 на виконання будівельних робіт за проєктом «Відновлювальні роботи (капітальний ремонт) багатоквартирного житлового будинку по вул. Мокрій, 7 у місті Києві, пошкодженого внаслідок воєнних дій російської федерації», що укладений між Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Аскон", в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість у розмірі 9 975 537,58 грн.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія "Будівельна компанія "Аскон" (просп. Соборності, 15, офіс 315, м. Київ, 02160, ідентифікаційний код 40981378) на користь Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (вул. Володимирська, 42, м. Київ, 01030, ідентифікаційний код 31958324) безпідставно збережені кошти податку на додану вартість у розмірі 9 389 203 (дев`ять мільйонів триста вісімдесят дев`ять тисяч двісті три) грн. 54 коп., що сплачені за договором підряду від 20.08.2024 № 4/1684.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Аскон" (просп. Соборності, 15, офіс 315, м. Київ, 02160, ідентифікаційний код 40981378) на користь Київської міської прокуратури (вулиця Предславинська, 45/9, Київ, 03150, ідентифікаційний код 02910019) судовий збір в сумі 115 092 (сто п`ятнадцять тисяч дев`яносто дві) грн. 85 коп.
5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05 травня 2026 року.

Суддя О.В. Котков