ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року
м. Київ
Справа № 2-2930/09
Провадження № 61-7732св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ситнік О. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року в складі судді Парамонова М. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 рокув складі колегії суддів Музичко С. Г., Болотова Є. В., Сушко Л. П.
у справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, про знесення об`єкта самочинного будівництва, приведення прибудинкової території у попередній стан та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» м. Києва (далі - КП «Житло-Сервіс») звернулося до суду з позовом, у якому зазначило, що воно здійснює обслуговування та експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 ; в цьому будинку нежитлові приміщення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (площею 284,80 кв. м та 153,80 кв. м) належать на праві власності ОСОБА_2 
15 травня 2002 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір № 349 на відшкодування експлуатаційних витрат, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території та на забезпечення комунальними послугами.
Відповідачі без відповідних документів на право користування земельною ділянкою самовільно розпочали будівництво прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 , будівельні роботи проводяться без відповідного дозволу та затвердженого проєкту, всупереч попередженням позивача та ігноруючи вимоги відповідних державних органів. Незаконне будівництво може привести до аварійного стану будинку та створює загрозу проживання мешканців будинку.
Просив зобов`язати відповідачів знести об`єкт самочинного будівництва та привести прибудинкову територію в попередній стан.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
28 жовтня 2009 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва позов задоволено.
Зобов`язано за рахунок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знести самочинно збудовану прибудову (фундамент, перекриття підвального приміщення, бетонні колони, перекриття даху) до житлового будинку АДРЕСА_1 (до нежитлових приміщень №, № НОМЕР_1, АДРЕСА_2 , які належать на праві власності ОСОБА_2 ) та привести в попередній стан прибудинкову територію будинку відповідно до технічної документації на будинок.
Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не чинити перешкоди КП «Житло-Сервіс» у користуванні прибудинковою територією на АДРЕСА_1 для технічного і санітарного обслуговування території.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
09 вересня 2024 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.
07 травня 2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що земля, на якій відповідачі самочинно збудували спірний об`єкт, є прибудинковою територією та призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку і належних до нього будівель та споруд, має задовольняти інтереси всіх мешканців цього будинку; спірні об`єкти (фундамент, перекриття підвального приміщення, бетонні колони, перекриття даху) створені на прибудинковій території без погодження співвласників, тому мають бути знесені, а прибудинкова територія - приведена в попередній стан.
Оскільки між власником нежитлових приміщень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлових приміщень, то самочинне будівництво здійснюється обома відповідачами.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
20 червня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, в якій просить їх скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Доводи особи, які подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній постанові апеляційний суд посилався на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 14 серпня 2024 року № 442/1888/23 та від 25 травня 2021 року № 461/9578/15-ц, у яких суд керувався нормами Закону Україну від 04 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», статтями 319, 369, 376, 382, 383, 396 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зі змінами станом на 01 січня 2021 року, в той час, коли спірні правовідносини виникли до 28 жовтня 2009 року.
Апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду:
- від 19 вересня 2024 року в справі № 120/10413/22, про те, що новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності; якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування;
- від 23 липня 2024 року в справі № 280/3308/23, про те, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У теорії права дія нормативно-правових актів у часі розглядається як інтегративна категорія, що включає такі моменти тривалості та особливості реалізації акта в часі (темпоральні характеристики нормативно-правового акта), як: 1) дата набрання актом чинності та дата введення його в дію, а також дата втрати актом (повністю або в певній частині) чинності та, відповідно, припинення його дії; 2) чинність та дія акта; 3) способи (види) дії акта в часі. Дія нормативно-правових актів у часі є, як правило, перспективною, тобто розрахованою на поведінку суб`єктів права, що виникає після набрання чинності актом. Проте, у деяких випадках нормативно-правові акти можуть мати зворотну (так звану ретроспективну) дію в часі, тобто поширюватись в цілому або в певній частині на відносини, що виникли до набрання ним чинності;
- від 13 вересня 2023 року у справі № 640/30316/21, про те, що рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом. У разі, якщо чинна на той час норма визначала такі рішення, дії або бездіяльність як правомірні, то відсутні підстави визнавати їх у судовому порядку протиправними навіть, якщо на момент розгляду справи в суді відбулися зміни в законодавстві і такі рішення суб`єкта владних повноважень вже не повністю узгоджуються з вимогам закону, крім випадку, якщо у такому законі зазначено протилежне.
Посилається на те, що в матеріалах справи наявний затверджений та погоджений всіма необхідними державними органами, самим позивачем та мешканцями будинку проєкт реконструкції, який містить всі без виключення необхідні на той період (2004-2009 роки) дозволи, які апеляційний суд не дослідив, належної оцінки не надав. 
Доводи інших учасників справи
Відзиву на касаційні скарги не надходило.
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, 09 вересня 2024 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 у вересні 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року скасувати, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вимоги обґрунтував тим, що не мав бути залученим як відповідач у справі, оскільки не був власником оскаржуваних прибудов, а мав лише представницькі повноваження від ОСОБА_2 . Він був необізнаним щодо зазначеного судового процесу, а тому був позбавлений можливості надати суду існуючі на момент розгляду справи дозвільні та погоджувальні документи. Після ухвалення оскаржуваного рішення відповідачем була розроблена та погоджена державними органами дозвільна документація на добудову із розширенням нежитлових приміщень.
01 жовтня 2024 року ухвалою Київського апеляційного суду витребувано з Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу № 2-2930/09 за позовом КП «Житло-Сервіс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, про знесення об`єкта самочинного будівництва та приведення прибудинкової території в попередній стан.
24 жовтня 2024 року ухвалою Київського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року. 
В ухвалі зазначено, що факт належності повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи 28 жовтня 2009 року встановити неможливо, оскільки матеріали справи знищені за закінченням терміну зберігання.
07 травня 2025 року Київський апеляційний судрозглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 по суті вимог, залишивши своєю постановою її без задоволення, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року - без змін.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд не дотримався порядку розгляду справи та порушив норми процесуального права, з огляду на таке.
Відкриваючи касаційне провадження в справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, Верховний Суд ухвалою від 28 липня 2025 року витребував із Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу № 2-2930/09.
У вересні 2025 року до суду касаційної інстанції надійшли: провадження № 2-зз/753/86/21 за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді зняття арешту; провадження № 2-п/753/83/24 за заявою ОСОБА_1 про скасування заочного рішення; один непідшитий запечатаний конверт зі зворотнім повідомленням; оригінали заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року, ухвали суду від 22 квітня 2009 року у файлі-вкладишу, прикріплені до зворотнього боку обкладинки справи-провадження № 2-зз/753/86/21.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що розділом Х ЦПК України передбачено порядок відновлення втраченого судового провадження.
Згідно з статтею 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
Судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду (стаття 489 ЦПК України).
За змістом статті 490 ЦПК України питання про відновлення втраченого провадження вирішує суд, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відновлення втраченого провадження здійснюється судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, на якій стадії розгляду (в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій) вона перебувала та після такого відновлення матеріали передаються місцевим судом відповідно до суду апеляційної або касаційної інстанцій.
Верховний Суд у постановах від 21 травня 2025 року в справі № 942/924/21, від 17 квітня 2024 року в справі № 2-1597/2003 роз`яснив, що відновлення втраченого (і в разі, коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).
Відновлення втраченого судового провадження є гарантією забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та його виконання.
Враховуючи, що під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року були відсутні матеріали справи, суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, не порушивши питання про відновлення судового провадження. Без відновлення судового провадження вирішення розгляд цієї справи по суті позовних вимог як в апеляційному, так і в касаційному порядку порядку є неможливим.
З огляду на те, що відповідач звернувся з апеляційною скаргою, апеляційному суду необхідно було направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.
Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 21 травня 2025 року в справі № 942/924/21, від 17 квітня 2024 року в справі № 2-1597/2003.
Зазначені порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, у зв`язку з чим інші доводи касаційної скарги по суті позовних вимог Верховним Судом не досліджуються.
Ураховуючи викладене, оскаржувана постанова апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
У зв`язку з наведеним з метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме забезпечення справедливого розгляду справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	О. М. Ситнік	
Судді:	В. М. Ігнатенко 	
	С. О. Карпенко 	
	С. Ю. Мартєв 	
	І. М. Фаловська