УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/2997/25 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В. 
Категорія 76 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого  Павицької Т.М.,
суддів   Шевчук А.М., Талько О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №283/2997/25 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» – Бузівської Наталії Миколаївни на заочне рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. в м. Малин Житомирської області, 
в с т а н о в и в :
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у якому просив стягнути з ТОВ «Юні Стоун Плент» на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень, лютий, березень місяці 2025 року у загальному розмірі 65261,09 грн без вирахування податків та зборів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2025 року по день постановлення рішення Малинським районним судом, але не більш як за шість місяців. Позов обґрунтовано тим, що 24.04.2024 ОСОБА_1 було прийнято за сумісництвом на посаду водія навантажувача дільниці відвантаження відділу залізничних перевезень до ТОВ «Юні Стоун Плент». 20.02.2025 ОСОБА_1 був звільнений за сумісництвом та прийнятий 24.02.2025 за основним місцем роботи на посаду водія навантажувача дільниці відвантаження відділу залізничних перевезень ТОВ «ЮСП». 25.03.2025 він був звільнений із займаної посади ТОВ «ЮСП» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. За час його роботи за січень, лютий, березень місяці 2025 року відповідач заборгував заробітну плату у загальному розмірі 65261,09 грн, що з вирахуванням податків і зборів становить 50251,04 грн. Дана сума заборгованості підтверджена довідкою ПФУ ОК-7. За грудень 2024 року відповідач погасив позивачу заробітну плату повністю двома платежами 23.01.2025 в сумі 8000,00 грн та 14.03.2025 в сумі 10685,48 грн, а разом 16685,48 грн (сума з вирахуваними податками і зборами) або 24266,85 грн (без вирахування податків і зборів - 23%), яка зазначена в довідці ОК-7. Сплата заробітної плати лише за грудень 2024 року підтверджується випискою з карткового рахунка позивача, куди йому зараховувалась заробітна плата (виписка сформована станом на 15.11.2025). Довідку про заборгованість відповідач відмовляється видавати, що підтверджується звернення до відповідача з адвокатським запитом і його ігнорування. 
Заочним рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 січня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Юні Стоун Плент» на користь ОСОБА_1 заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в тому числі компенсації за невикористану відпустку, в розмірі 50251,05 грн без відрахування податків та зборів та середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 50000,00 грн., з подальшим утриманням з цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів. Рішення суду щодо заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ТОВ «Юні Стоун Плент» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ТОВ «Юні Стоун Плент» – Бузівська Н.М. подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам відповідача та обставинам і доказам, які були надані відповідачем для надання відстрочки виконання рішення по справі, оскільки саме повне зупинення виробничого процесу на підставі наказу від 01.04.2025 та на підставі арешту і є саме тими обставинами, які дають відповідачу право на відстрочку виконання рішення по справі. Стверджує, що суд першої інстанції, позбавив відповідача, який знаходиться в дуже скрутному фінансовому становищі, захистити майнові права по справі шляхом надання відстрочки на виконання рішення суду по справі. Вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права – ст. ст. 8, 13, 129 Конституції України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці» (не доведений розмір суми заборгованості по заробітної плати), ст. 47 КЗпП України (не доведений розмір суми заборгованості по заробітної плати) та були порушенні норми процесуального права, а саме ст. ст. 10, 12, 43, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 263 ЦПК України. Звертає увагу на те, що відповідач по справі взагалі не визнає існування боргу по заробітній платі перед позивачем у розмірі 50251,05 грн. Зазначає, що ТОВ «Юні Стоун Плент» надало належні та допустимі докази на підтвердження факту наявності у відповідача обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (у даному випадку – це повне зупинення господарської діяльності відповідача з 01.04.2025), які в свою чергу є підставою на надання відстрочки сплати суми за рішенням Малинського районного суду Житомирської області, яке буде прийнято по даній справі на підставі вимог ст. ст. 267, 435 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене просить скасувати заочне рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 січня 2026 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Якщо буде прийнято рішення про задоволення позовних вимог, у такому випадку просить відстрочити його виконання на шість місяців з дня винесення судового рішення.
20 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що за час його роботи за січень, лютий, березень місяці 2025 року відповідач заборгував ОСОБА_1 заробітну плату у загальному розмірі 65261,09 грн., що з вирахуванням податків і зборів становить 50251,04 грн. Дана сума заборгованості підтверджена довідкою ПФУ ОК-7, сформована Пенсійним фондом України на підставі даних, які подавав відповідач у своїй звітності про нарахування заробітної плати. За грудень 2024 року відповідач погасив позивачу заробітну плату повністю двома платежами 23.01.2025 в сумі 8000 грн. та 14.03.2025 в сумі 10685,48 грн., а разом 16685,48 грн. (сума з вирахуваними податками і зборами) або 24266,85 грн. (без вирахування податків і зборів - 23%), яка зазначена в довідці ОК-7. Сплата заробітної плати лише за грудень 2024 року підтверджується випискою з карткового рахунку позивача, куди йому зараховувалась заробітна плата (виписка сформована станом на 15.11.2025). На виконання вимог ухвали суду від 29.12.2025 надано суду довідки про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 станом на день звільнення та довідку про його середньоденний заробіток. Відповідно до довідки, наданої ТОВ «Юні Стоун Плент» станом на 23 грудня 2025 року №00000087, відповідачем нараховано ОСОБА_1 за період з січня 2025 року по березень 2025 року заробітну плату на загальну суму в розмірі 65261,09 грн (до утримання податків і зборів), з яких нараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 11746,99 грн та 3263,05 грн військового збору. Згідно довідки, наданої ТОВ «Юні Стоун Плент» станом на 23 грудня 2025 року №00000090 середньоденна заробітна плата складає: 1346,61 та середньомісячна заробітна плата складає: 28278,76 грн. Загальна сума не виплаченої заробітної плати становить: 50251,05 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку: 1350,57 грн. Заборгованість станом на 23 грудня 2025 року по заробітній платі за січень 2025 року становить 16270,24 грн, за лютий 2025 року – 40287,27 грн, що в загальній сумі становить 56557,51 грн. Якби відповідач сплачував позивачу будь-яку суму заборгованості по заробітній платі з моменту звільнення, то йому нічого б не заважало надати відповідні докази сплати – банківські виписки, касові ордери, а надання ним до суду довідки про заборгованість лише свідчить про її наявність. Не здійснення відповідачем господарської діяльності не означає, що в нього відсутній доступ до кабінету платника податків і зборів, звідки можна отримати інформацію про нараховану і сплачену заборгованість по заробітній платі, а також до банківських рахунків для отримання відповідних виписок банку. При цьому твердження у відзиві відповідача про те, що на момент розгляду справи заборгованість може бути іншою є нічим іншим як надуманим припущенням. Загальний розмір середнього заробітку за 6 місяців становить: 1346,61*133= 179099,13 грн., при цьому Малинським районним судом враховуючи критерії: розумності, справедливості та пропорційності, поведінку сторін, строки порушення відповідачем права позивача на оплату праці, зменшив даний розмір до 50000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також суд зазначив, що такий розмір компенсації очікуваних майнових втрат працівника буде відповідати принципу пропорційності та співмірності і забезпечуватиме справедливий баланс інтересів сторін трудових правовідносин, з чим ми погодилися.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Юні Стоун Плент» з 24 квітня 2024 року по 25 березня 2025 року на посаді водія навантажувача дільниці відвантаження відділу залізничних перевезень. Звільнений з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Із копії наказу від 23.04.2024 № 49-К/ТР вбачається прийняття на роботу ОСОБА_1 з 24 квітня 2024 року та наказ № 75-К/ТР про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 за власним бажанням з 20 лютого 2025 року; наказ № 182-К/ТР про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 за власним бажанням з 25 березня 2025 року.
За грудень 2024 року відповідач погасив позивачу заробітну плату повністю двома платежами 23.01.2025 в сумі 8000 грн та 14.03.2025 в сумі 10685,48 грн, а разом 16685,48 грн (сума з вирахуваними податками і зборами) або 24266,85 грн (без вирахування податків і зборів - 23%), яка зазначена в довідці ОК-7. Сплата заробітної плати лише за грудень 2024 року підтверджується випискою з карткового рахунка позивача, куди йому зараховувалась заробітна плата , виписка сформована за період 01.01.2025 - 15.11.2025 року.
Відповідно до довідки, наданої ТОВ «Юні Стоун Плент» станом на 23 грудня 2025 року №00000087, Товариством нараховано ОСОБА_1 за період з січня 2025 року по березень 2025 року заробітну плату на загальну суму в розмірі 65261,09 грн (до утримання податків і зборів), з яких нараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 11746,99 грн та 3263,05 грн військового збору. 
Згідно довідки, наданої ТОВ «Юні Стоун Плент» станом на 23 грудня 2025 року №00000090 середньоденна заробітна плата складає: 1346,61 грн та середньомісячна заробітна плата складає: 28278,76 грн.
Загальна сума не виплаченої заробітної плати становить: 50251,05 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку: 1350,57 грн.
Заборгованість станом на 23 грудня 2025 року по заробітній платі за січень 2025 року становить 16270,24 грн, за лютий 2025 року – 40287,27 грн, що в загальній сумі становить 56557,51 грн.
Крім того встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2024 накладено арешт на корпоративні права ТОВ «ЮСП».
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2025 накладено арешт на великовантажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та вантажні вагони, які перебували у власності відповідача, згідно з переліком.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2025 накладено арешт на транспортні засоби відповідача згідно з переліком.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 05.03.2025 рухоме майно, корпоративні права, а також нерухоме майно відповідача передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.03.2025 в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно відповідача згідно з переліком: піввагони, вагони, хопери, вагони-самоскиди.
Наказом №25/4/1-К від 01.04.2025 ТОВ «ЮСП» з 01.04.2025 призупинило дію трудових договорів із усіма працівниками до моменту відновлення діяльності підприємства; на вказаний період заробітна плата не нараховується та не виплачується згідно із ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості ТОВ «Юні Стоун Плент» по нарахованій позивачу заробітній платі за січень-березень 2025 року, в тому числі компенсації за невикористану відпустку, становить 50251,05 грн. Середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення згідно довідкою ТОВ «Юні Стоун Плент» № 00000090: становить 1346,61 грн. Загальний розмір середнього заробітку за 6 місяців становить: 1346,61*133= 179099,13 грн. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача повної суми середнього заробітку за весь заявлений період затримки розрахунку при звільненні.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 наголосила, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. 
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
У справі, що переглядається встановлено, що наказом В.о. директора ТОВ «Юні Стоун Плент» №182-К/ТР від 25 березня 2025 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням з 25 березня 2025 року на підставі ст. 38 КЗпП України.
Відповідно до довідки про заборгованість по виплаті заробітної плати №00000087, яка видана ТОВ «Юні Стоун Плент», ОСОБА_1 нарахована заробітна плата, в тому числі і компенсація за невикористану відпустку, за січень 2025 року в розмірі 16270,24 грн., за лютий 2025 року в розмірі 40287,27 грн., за березень 2025 року в розмірі 8703,57 грн. Заробітна плата, в тому числі і компенсація за невикористану відпустку, за січень-березень 2025 року не виплачена та становить 50251,05 грн.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Встановивши, що відповідач, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виплати належної позивачу заробітної плати при звільненні за січень-березень 2025 року у розмірі 65261,09 грн., що із відрахуванням податків та зборів становить 50251,05 грн суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у вказаній частині.
Відповідач не спростував розмір не виплаченої заробітної плати при звільненні ОСОБА_1 , незважаючи на те, що це є його процесуальним обов`язком.
Також, відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати заборгованості по заробітній платі у зазначеному розмірі, а також не доведено відсутності обов`язку щодо виплати позивачеві нарахованої заробітної плати.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у вказаній частині є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (стаття 117 КЗпП України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18) вказано, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 (провадження №11-1210апп19)».
Колегія суддів зазначає, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19, провадження №14-47цс21).
Визначаючи розмір відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі №489/6074/23 (провадження №14-85цс25) зроблено наступний висновок: обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом №2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
У справі, що переглядається встановлено, що відповідач при звільненні позивача не виплатив йому заборгованість із заробітної плати у сумі 50 251,04 грн.
Оскільки відповідач як роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, то колегія суддів вважає за необхідне стягнути із відповідача відповідно до статті 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку.
Так, загальна тривалість затримки розрахунку з 26.03.2025 по 26.09.2025 (за 6 місяців) складає 133 робочих дні. 
Середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 1346,61 грн, що розрахований з огляду на заробітну плату за два останні повно відпрацьовані ним місяці у сумі 56557,51 грн (16270,24 грн + 40287,27 грн) та 42 фактично відпрацьовані робочих дні (23 робочих днів у січні та 19 робочих днів в лютому).
Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 березня 2025 року по 26 вересня 2025 року (за 6 місяців) становить 179099,13 грн (1346,61 грн х 133 робочих дні).
Проте, з урахуванням вищезазначених висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, співмірність заявлених до стягнення сум зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дій позивача та відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним критеріям, визначеним Великою Палатою Верховного Суду, є визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у розмірі 30 000,00 грн.
Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 50 000,00 грн до 30 000,00 грн.
Щодо клопотання представника відповідача про відстрочення виконання судового рішення на шість місяців з дня його ухвалення.
Звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення у справі, ТОВ «ЮСП» посилалося на те, що з 01.04.2025 ТОВ «Юні Стоун Плент» повністю зупинило господарську діяльність, у зв`язку з чим не має коштів на рахунках. Також у провадженнях судів знаходиться вже 50 подібних спорів, і їх кількість зростає. 
Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Верховний Суд у постанові від 28 травня 2024 року у cправі №906/1035/23 зазначив, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.
Відповідачем не доведено, як арешт рухомого та нерухомого майна, а також корпоративних прав та передача їх в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, вплинули на доступ до кабінету платника податків і зборів, а також до банківських рахунків для проведення операцій з виплати заробітної плати найманим працівникам.
При цьому, позивач, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, відтак має право мирно володіти своїм майном заробітною платою, яку здобув своєю працею; ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Дослідивши надані докази, враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, розмір заборгованості, вказані обставини в апеляційній скарзі не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення суду. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не в повному обсязі відповідають обставинам справи.
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 50 000,00 грн до 30 000,00 грн, в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 сплачено 968,96 грн судового збору, позов у вказаній частині задоволено на 16,75%, то з ТОВ «Юні Стоун Плент» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 162,30 грн.
За подання апеляційної скарги ТОВ «Юні Стоун Плент» сплачено 1453,44 грн судового збору, апеляційну скаргу в частині середнього заробітку задоволено на 40%, то із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юні Стоун Плент» необхідно стягнути 581,38 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
В задоволенні клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» – Бузівської Наталії Миколаївни про відстрочення виконання судового рішення відмовити.
Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» – Бузівської Наталії Миколаївни задовольнити частково.
Заочне рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 січня 2026 року змінити в частині розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку з 26 березня 2025 року по 26 вересня 2025 року зменшивши його розмір з 50 000,00 грн до 30 000,00 грн, з подальшим утриманням з цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.
Заочне рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 січня 2026 року змінити в частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» на користь ОСОБА_1 судового збору, зменшивши його розмір з 968,96 грн до 162,30 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» 581,38 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 16 червня 2026 року.

Головуючий Т.М. Павицька 

Судді А.М. Шевчук

О.Б. Талько