Номер провадження: 33/813/658/26
Номер справи місцевого суду: 504/4501/25 
Головуючий у першій інстанції Якимів А.В. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С.,розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Олійника М.Б., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Доброславського районного суду Одеської обл. від 09.02.2026 відносно:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн,з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 грн. 
Відповідно до вказаної постанови суду, 12.10.2025 о 17.30 год. за адресою: дорога Новомиколаївська (Старокиївське шосе) 21 км 500м, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом(яким в постанові суду не зазначено, в протоколі - NissanTiida, д.н.з. НОМЕР_1 ), з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі – ПДР).

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисника Олійник М.Б., в інтересах ОСОБА_1 , вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на такі обставини:
- суд 1-ої інстанції порушив право на захист, відмовивши у задоволенні клопотання захисту про виклик свідків, очевидців події (дружини та доньки водія) та поліцейського, який складав протокол;
- поза увагою суду залишився той факт, що поліцейськими спочатку були виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, але у зв`язку із не підтвердженням таких та наданням згоди останнього на проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, були озвучені вже ознаки наркотичного сп`яніння;
- суд самостійно змінив фабулу правопорушення, вказавши у постанові ознаки сп`яніння, які відмінні від ознак, зазначених у протоколі, а саме: почервоніння очей та блідість обличчя, отже не перевірив наявність такої ознаки як «зіниці очей не реагують на світло», водночас, така ознака відеозаписом не підтверджена, оскільки поліцейський не перевіряв цю ознаку, що свідчить про відсутність законних підстав для проведення зазначеного огляду;
- судом не надана належна правова оцінка відсутності умислу у ОСОБА_1 , який не відмовлявся від проходження огляду, а вимагав безпеки та можливості скористатися правом на захист, в той час коли конфлікт почався з неправомірних дій військовослужбовців Нацгвардії, а водій був наляканий, перебував у стані стресу, а отже не є відмовою його вимога викликати слідчо-оперативну групу на місце події.
Посилаючись на наведені обставини захисник Олійник М.Б. просить скасувати постанову місцевого суду та провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судове засідання апеляційного суду 21.05.2026 ОСОБА_1 та його захисник Олійник М.Б., будучи належним чином повідомленими, не з`явилися, будь-яких клопотань, зокрема й про відкладення розгляду справи не подавали.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. 
У рішенні ЄСПЛ по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), суд зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».
При цьому, у рішенні «Пономарьов проти України» ЄСПЛ наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як визначено у ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Апеляційний суд врахував посилання захисника на неможливість участі у розгляді справи внаслідок його зайнятості в іншому судовому процесі, що стало підставою для відкладення судового засідання, призначеного на 23.04.2026,з наданням захиснику можливості здійснити представництво та захист інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що положеннями ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Тож, задовольнивши клопотання сторони про відкладення розгляду справи, призначеного вперше на 23.04.2026, апеляційним судом були здійснені всі необхідні заходи з метою реалізації ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП прав, втім він, як і його захисник, в наступне судове засідання з розгляду поданої в інтересах ОСОБА_1 скарги не з`явилися, будь-яких клопотань, в тому числі про відкладення судового засідання із зазначенням поважності причин неявки, не подали, а отже - на власний розсуд розпорядилися наданими їм законом правами.
Враховуючи, що апеляційним судом були вжиті всі можливі заходи для забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до суду, а також з метою розгляду справи в розумні строки, апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Олійника М.Б., при цьому фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника Олійника М.Б., ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність.
ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень захисника Олійника М.Б. щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю події та складу правопорушення, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.
Аналіз матеріалів судового провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №481330 від 12.10.2025, у якому викладені дата, час, місце та обставини (керування транспортним засобом NissanTiida, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння) вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також зазначені ознаки наркотичного сп`яніння і засвідчено факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР;
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість від 12.10.2025, згідно якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а також зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі;
- відеозаписом події, долученим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Як убачається із змісту постанови суду 1-ої інстанції, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, з відеозапису події, який повторно дослідженого апеляційним судом, вбачається, що водій, ОСОБА_1 , спілкується із поліцейським, якому повідомляє, що до цього військовий на пункті пропуску не надавав на вимогу водія документи, не представився, перекрив дорогу та висловлювався нецензурною лайкою.
В процесі спілкування із водієм ОСОБА_1 поліцейський виявив у останнього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, неприродна блідість обличчя (час: 17.31.05).
При цьому, водій ОСОБА_1 у саркастичній формі вказав, що напевно є ще й запах алкоголю, на що поліцейський повідомив, що запаху алкоголю у нього немає, а неприродна блідість обличчя та зіниці очей є ознаками наркотичного сп`яніння, а не алкогольного (час: 17.31.18).
В подальшому на відеозаписі зафіксовано, що у зв`язку із виявленими у водія ОСОБА_1 ознаками наркотичного сп`яніння поліцейський неодноразово пропонував йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі (час: 17.31.49, 17.33.37, 17.34.16, 17.34.54).
Водночас, водій ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я (час: 17.32.40, 17.34.46, 17.35.08, 17.35.25), при цьому поліцейський роз`яснив, що відмова від проходження огляду є порушенням п. 2.5 ПДР, що є підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП (час: 17.32.43, 17.35.55).
В цьому контексті апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що поліцейськими спочатку були виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки вони спростовані відеозаписом події, з якого навпаки вбачається, що водій намагався ввести в оману поліцейського щодо його стану.
Апеляційний суд наголошує, що ознаки наркотичного сп`яніння встановлюються шляхом візуального огляду, а їх підозра щодо перебування водія ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння була б спростована або підтверджена шляхом проведення огляду на стан відповідного сп`яніння у передбаченому законом порядку, що неодноразово було роз`яснено поліцейськими,проте, водій ОСОБА_1 від проходження такого огляду неодноразово відмовився.
Отже, апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що матеріалами справи не підтверджено наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння та відсутності передбачених законом підстав для направлення його на огляд для встановлення відповідного стану сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Апеляційним судом також встановлено, що на відео події зафіксовано як водій ОСОБА_1 та його дружина, яка була в авто, наполягали на виклику слідчо-оперативної групи, водночас на вимоги поліцейського пройти огляд в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовлявся, погоджувався пройти на місці події, при цьому поліцейський пояснював, що відповідний огляд проводиться спеціалізованою особою тільки у медичному закладі (час: 17.34.30, 17.35.25).
Згодом, водію ОСОБА_1 було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції та ст. 268 КУпАП (час: 17.36) та складено відносно протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, від підпису в якому та надання пояснень водій відмовився (час: 17.57-17.58).
Окрім того, поліцейський повідомляє водія ОСОБА_1 про те, що він відсторонений від керування транспортним засобом (час: 17.58.34).
Отже, за обставинами даної справи водієві ОСОБА_1 у встановленому законом порядку були повідомлені ознаки наркотичного сп`яніння, запропоновано пройти відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі та наслідки відмови від проходження огляду, тобто, посадовими особами був дотриманий порядок складення протоколу, встановлений законом. Підстави для зворотних висновків не встановлені.
При цьому, апеляційним судом не приймається до уваги доводи твердження сторони захисту про те, що не є відмовою від проходження огляду вимога ОСОБА_1 викликати слідчо-оперативну групу внаслідок неправомірних дій військовослужбовця Нацгвардії, що відповідними доказами підтверджено не було як під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, так і під час судового розгляду справи в судах 1-ої та апеляційної інстанцій,а тому суд апеляційної інстанції вважає таку згоду умовною, а дії водія такими, що не свідчать про його дійсні наміри пройти огляд на стан відповідного сп`яніння.
Натомість, як було зазначено вище, на відеозаписі події зафіксована чітка та категорична відмова водія ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду (час: 17.32.40, 17.34.46, 17.35.08, 17.35.25)
На переконання апеляційного суду, у даному конкретному випадку зафіксована відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду із роз`ясненням поліцейським відповідних наслідків такої, свідчить про дотримання поліцейським порядку проведення відповідного огляду, а отже у наведеній частині доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.
На підставі викладеного, апеляційний суд констатує, що підстави для здійснення поліцейським відповідних дій з направлення водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду були відсутні.
Тож, на переконання суду апеляційної інстанції не відповідають дійсності твердження захисника з приводу того, що водій ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, а його поведінка лише свідчать про намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.
Апеляційний суд також зауважує на тому, що під час апеляційного перегляду справи не знайшли свого підтвердження доводи захисника з приводу того, що суд 1-ої інстанції порушив право на захист, відмовивши у задоволенні клопотання захисту про виклик свідків – очевидців події (дружини та доньки водія) та поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення, враховуючи, що позиція дружини та доньки водія, які були в салоні авто, відображена на відеозаписі події та не стосується предмета доказування по справі, а позиція поліцейського відображена у фабулі складеного ним протоколу. 
В той же час, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання про виклик вказаних осіб за відсутності поданого стороною захисту обґрунтованого клопотання про їх виклик та допит.
Щодо тверджень захисника про зміну судом фабули правопорушення, то вона не змінювалась, а навпаки – судом зазначені ознаки наркотичного сп`яніння у відповідності до змісту протоколу про адміністративне правопорушення.
Втім,судом 1-ої інстанції, що також підтверджено дослідженим апеляційним судом відеозаписом події, який долучено до матеріалів справи,встановлено, що працівниками поліції у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння очей та блідість обличчя. 
При цьому, апеляційним судом також встановлено, що така ознака як«зіниці очей не реагують на світло» хоча й не чітка, але була озвучена поліцейським під час роз`яснення ОСОБА_1 відповідних ознак наркотичного сп`яніння та відсутності у нього ознак алкогольного сп`яніння, зокрема, запаху алкоголю з порожнини рота(час: 17.31.18).
Втім, апеляційний суд вкотре зауважує, що єдиним способом підтвердження або спростування факту перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння є медичний висновок лікаря за результатами медичного огляду, від проходження якого він відмовилася. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735.
Зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Отже, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Олійника М.Б., в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову місцевого суду щодо нього залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Олійника М.Б., в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Постанову Доброславського районного суду Одеської обл. від 09.02.2026,про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца