П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року м. Київ

Справа №2-3781/12
Апеляційне провадження №22-ц/824/8081/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Литвинової І.В. 22 січня 2026 року в м. Київ, за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2013 року,
у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В
Короткий зміст вимог заяви.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся у суд із заявою, у якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист від 14 травня 2013 року у справі № 2-3781/12, виданий Печерським районним судом міста Києва.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2013 року у справі № 2-3781/12 позов ПАТ АКБ «Львів» (зараз - АТ АКБ «Львів») до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «ІЗОЛФА УКРАЇНА» про стягнення заборгованості за Генеральним кредитним договором № 41 від 13 вересня 2010 року та Генеральним кредитним договором № 42 від 13 вересня 2010 року задоволено.
На підставі вказаного рішення Печерським районним судом міста Києва 14 травня 2013 року видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Львів» заборгованості.
21 жовтня 2021 року державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 та розпочато примусове виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2013 року у справі № 2-3781/12 щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів.
Заявник вважає, що виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки зобов`язання передбачені вищевказаним виконавчим листом виконані іншими особами.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2013 року у цивільній справі № 2-3781/12 за позовом ПАТ АКБ «Львів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що зі змісту заявлених вимог вбачається, що боржник не погоджується з розрахунком заборгованості наданим стягувачем та вважає свій обов`язок з виконання рішення виконаним. Враховуючи вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувач і боржник) виник спір щодо розміру заборгованості, що виникають на стадії виконання судових рішень, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом. Крім того, суд взяв до уваги той факт, що аналогічна заява вже була предметом розгляду в суді, за результатом якого відмовлено в її задоволенні. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги.

Не погодився із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконно через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи, фактично переписав ухвалу від 18 лютого 2025 року у судовому провадженні №6-170/25.
Посилається на те, що суд не надав належну правову оцінку листу ПАТ АКБ «Львів» №7070/0-05 від 04 жовтня 2024 року, у якому Банк повідомляє, що на підставі постанови державного виконавця від 08 грудня 2016 року (ВП НОМЕР_2), банку було передано у власність предмет застави (обладнання), на яке зверталося стягнення, в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим документом (виконавчий напис за реєстровим номером 4927, яким зверталося стягнення на рухоме майно (основні засоби) в розмірі 15 618 226 грн.
Скаржник звертає увагу, що його обов`язок перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» відсутній повністю у зв`язку з його припиненням виконанням внаслідок припинення основного зобов`язання, а отже виконавчий лист Печерського районного суду міста Києва №2-3781/12 від 14 травня 2013 року не підлягає виконанню.
Вказує, що в оскаржуваній ухвалі, відсутні мотиви незастосування до правовідносин ч. 4 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції станом на 08 грудня 2016 року), ст. 598, ч. 1 ст. 559 ЦК України.
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Процесуальні дії учасників справи на стадії апеляційного перегляду.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Самотой І.В. в інтересах ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року - залишити без змін.
Зазначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 не здійснив жодних дій на погашення наявної заборгованості та ухиляється від виконання судового рішення. 
Вказує, що судом першої інстанції було досліджено всі докази, які мають значення при вирішенні справи, а правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу районного суду.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися судом про розгляд справи повідомлялися належно.
ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ», його представником адвокатом Самотой І.В. подано заяву про розгляд справи без його участі.
У зв`язку з цим колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Фактичні обставини справи.

У листопаді 2012 року АТ АКБ «Львів» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню. (т.1 а.с. 2-92)
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2013 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2013 року позов ПАТ АКБ «Львів» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Ізолфа Україна» про стягнення заборгованості задоволено. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Львів» заборгованість за генеральним кредитним договором № 41 та генеральним кредитним договором № 42, а саме: заборгованість за генеральним кредитним договором № 41 в сумі 543 218, 60 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 5 511 666, 49 грн; заборгованість за генеральним кредитним договором №42 в сумі 1 289 962, 74 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 13 088 367, 01 грн. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Львів» судові витрати у розмірі 3219 грн. (т.1. а.с. 167-171, 225-230)
14 травня 2013 року видано виконавчий лист про стягнення заборгованості за рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2013 року. (т.2 а.с. 90-91)
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року було скаргу стягувача АТ АКБ «Львів» про визнання дій державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Криницької Т.О.
Визнано неправомірним повідомлення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Криницької Т.О. від 16 жовтня 2019 року про повернення виконавчого листа, виданого Печерським районним судом 14 травня 2013 року у справі № 2-3781/12 стягувачу без прийняття до виконання.
Зобов`язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Криницьку Т.О. вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва у справі № 2-3781/12 відносно АТ АКБ «Львів». (т.2 а.с.70-72)
21 жовтня 2021 року державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 та розпочато примусове виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2013 року у справі № 2-3781/12 щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів. (т.2 а.с. 92)
29 грудня 2021 року між АТ АКБ «Львів» та ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» укладено договір факторингу. За умовами вказаного договору АТ АКБ «Львів» відступлено на користь ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» право грошової вимоги до боржника - ТОВ «Ізолфа Україна» та до поручителів (в тому числі до ОСОБА_1 ) щодо виконання ТОВ «Ізолфа Україна» взятих на себе зобов`язань за Договором кредитної лінії № 41 від 13 вересня 2010 року із всіма змінами та доповненнями до нього, за Генеральним кредитним договором № 42 від 13 вересня 2010 року із всіма змінами та доповненнями до нього. (т. 2 а.с. 93-98)
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року заяву ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» про заміну сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-3781/12 від 14 травня 2013 року, виданого Печерським районним судом міста Києва - задоволено.
Замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-3781/12 від 14 травня 2013 року, виданого Печерським районним судом міста Києва, про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за Генеральним кредитним договором № 41 від 13 вересня 2010 року та Генеральним кредитним договором № 42 від 13 вересня 2010 року, з АТ АКБ «Львів» на ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт». (т.2 а.с.183-186)

У серпні 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку обґрунтовував тим, що боргові зобов`язання передбачені виконавчим листом від 14 травня 2013 року у справі № 2-3781/12 виконані іншими особами, а саме: ТОВ «Ізолфа Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Факторія». (т.2 а.с. 188-210)
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2013 року у цивільній справі № 2-3781/12 за позовом ПАТ «АКБ «Львів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, таким, є що не підлягає виконанню - відмовлено. (т.4 а.с. 109-112, 175-186)
Ухвалою Верхового Суду від 10 вересня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вказані судові рішення. (т.5 а.с. 43)
Під час розгляду вказаної заяви судом були встановлені наступні обставини.
З відповіді Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства Юстиції України згідно інформації, що міститься в АСВП на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8.
Згідно з даними АСВП в ході здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_3 державним виконавцем описано й арештовано майно боржника - ТОВ «Ізолфа Україна», яке в подальшому, а саме 29 грудня 2016 року , було передано стягувачу шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна за початковою ціною перших електронних торгів. Також, з рахунків боржника стягнуто на користь стягувача - 27267,07 грн., виконавчий збір - 3029,66 грн, витрати на проведення виконавчих дій - 144,18 грн.
27 лютого 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із тим, що в боржника ТОВ «Ізолфа Україна» відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.
Також судом було встановлена наявність і інших виконавчих проваджень, де боржником визначено ТОВ «Ізолфа Україна» (№ НОМЕР_4, а також іншій фізичні особи, проте дані про повне виконання боргового зобов`язання ТОВ «Ізолфа Україна». 

05 жовтня 2025 року ОСОБА_1 із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Заява обґрунтована тим, що оскільки єдине матеріальне зобов`язання за генеральними кредитними договорами № 41 та № 42 перестало існувати внаслідок дій інших осіб, подальше примусове виконання виконавчого листа від 14 травня 2013 року у справі № 2-3781/12 щодо ОСОБА_1 призведе до неправомірного подвійного стягнення. На думку заявника, наявні безумовні правові підстави для визнання оспорюваного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. До цієї заяви жодні докази долучені не були. (т.5 а.с. 1-4)
В хорді розгляду справи ОСОБА_1 була подана до суду копія листа ПАТ АКБ «Львів» № 7070/0-05 від 04 жовтня 2024 року, в якому вказано про часткове погашення боргу ТОВ «Ізолфа Україна» за рахунок його майна, що було передано в 2016 році та за рахунок майна поручителів ТзОФ «Факторія» та ОСОБА_3 , що також мало місце в 2016 році. (т.5 а.с.14)
За відкритими даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження № НОМЕР_1, де боржником визначений ОСОБА_1 , а стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було відкрито 21 жовтня 2021 року та його стан визначений як завершене. 

Застосовані норми права та судова практика.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України та статті 18 ЦПК України визначено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, п. 41 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Частиною 1 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.
Зі змісту ч. 2 ст. 432 ЦПК України слідує, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.
Водночас словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Матеріально-правові підстави для припинення цивільно-правових зобов`язань передбачені главою 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України і можуть припинятися, зокрема, внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов`язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема, видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком, як повного, так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а, отже, як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої, відповідно до цієї норми закону.
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд

З наведених обставин справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2013 року зі ОСОБА_1 , як з поручителя, стягнуто на користь банку заборгованість за кредитними договорами № 41 та № 42 на загальну суму 18 603 252,50 грн. 
14 травня 2013 року видано виконавчий лист та 21 жовтня 2021 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
Обставини щодо припинення основного зобов`язання ТОВ «Ізолфа Україна» були предметом розгляду та ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року, яка набрала законної сили 09 липня 2025 року, визнані такими, що не знайшли свого підтвердження.
При зверненні з новою заявою 05 жовтня 2025 року ОСОБА_1 не надав нових даних, які вказували б на обставини повного погашення заборгованості ТОВ «Ізолфа Україна», що визначена рішенням суду від 28 лютого 2013 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист, щодо якого поставлена вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню .
Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки листу ПАТ АКБ «Львів» № 7070/0-05 від 04 жовтня 2024 року, оскільки вказаний лист прямо вказує на часткове погашення боргу ТОВ «ІзолфаУкраїна», тобто не свідчить про повне припинення грошових зобов`язань визначеного судовим рішенням, за яким проводиться стягнення зі ОСОБА_1 .. Тобто казаний документ не може бути безумовною підставою для задоволення заяви в порядку статті 432 ЦПК України.
Колегія суддів звертає увагу, що при зверненні із заявою ОСОБА_1 не було надано жодних даних про хід виконавчого провадження, хоча ці питання мали були предметом розгляду у межах виконавчого провадження. Станом на час розгляду справи апеляційним судом, зазначене виконавче провадження значиться як завершене. Однак суду дані про підстави завершення представлені не були.
Слід також погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що вирішення питань щодо припинення солідарного обов`язку на підставі наданих заперечень сторін утворює спір про право, який має розглядатися за процедурою окремого позовного провадження. Посилання скаржника на те, що набуття банком власності на предмет застави за законом припиняє основне зобов`язання і поруку ОСОБА_1 , є матеріально-правовими доводами. А процесуальний порядок статті 432 ЦПК України спрямований на задоволення вимог боржника виключно за умови відсутності між сторонами матеріального спору щодо самого права чи балансу заборгованості.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні вищенаведених норм права, а тому не заслуговують на увагу.
Ухвала суду постановлена з дотримання норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з наведеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін. 

Відносно заявленого ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» клопотання про визнання зловживанням процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу, колегія суддів зауважує, що дійсно з боку боржника у виконавчому провадженні має місце повторне звернення з аналогічною заявою, проте вказане колегія суддів не вважає достатньою підставою для визнання його дій зловживанням правом із застосування відповідних заходів на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 24 червня 2026 року.